T44 
Almindelig Alk, Ålca torda, L. 
Syn. Alca pica, L. — Alca minor, Briss. — Utamania torda, Leach. 
Dansk: Tordalk, Marsvinsfugl, Papegøieand. Norsk: Alke, brednæbet 
Alke. Svensk: Tordmule, Turemule, Tord (Gottland), Mule (Ångerman- 
land). Færøisk: Ålka (M.), Alka (H.). Islandsk: Alka, Klumba. 
Grønlandsk: Akparnak, Akpartluk. 
Årtsm. Sort; Underkroppen hvid. Næbet danner fra Midten ud imod 
den nedbøiede Spids en kort Bue; Fjerklædningen paa Siden 
af Overnæbet strækker sig frem forbi Midten af Mundkanten 
ligeover Hagevinkelen. Vingerne naae med deres Spidser ud 
over Haleroden. Halen har 12 Styrere. 
Afbildn. Tab. LI. — Suppl. Tab. 35. Vinterdragt. 
Længde omtrent 16”. 
Næbet glindsende sort, med flere Tværfurer og en tvær- 
gaaende, hvid Streg; Iris brun. Sommerdragt: Hovedet, 
Forhalsen samt Overkroppen sorte; en Stribe fra Øiet til 
Næbryggen og hele Underkroppen, fra den nederste Del af 
Halsen hvide. I Vinterdragten mangler som oftest den 
hvide Streg ved Øiet; Hagen, Forhalsen og Ansigtet ere 
hvide. Hos de Unge er Næbet glat, blot med Antydning til 
den bueformige Bøining. 
Den yngler her i Landet paa Bornholm og påa Hesseløen 
(Steenberg). Om Vinteren er den meget almindelig ved vore 
Kyster, hvor den skydes og fanges i Garn. I Norge er den 
almindeligst i de nordlige Dele, hvor den yngler i stor 
Mængde paa Fuglebjergene indenfor Polarcirkelen. Syd for 
denne yngler den spårsommere, men findes dog endnu yng- 
lende påa Søsterøerne ved Udløbet af Christiania-Fjord. Om 
Efteraaret og Vinteren kommer den i Mængde til de sydlige 
Fjorde. Ved Sverrigs Østkyst yngler den hist og her, men 
ved Landets Vestkyst forekommer den kun om Efteraaret. Til 
Færøerne ankommer den, ligesom Lomvien, i Slutningen af 
Januar og drager bort i Juli eller August. Den samler sig 
ikke i såa store Flokke som hin, men lever mere enkeltvis, 
er vildere og langt vanskeligere at fange. Ved Island er 
