21 
I simfågelbon på holmar i Hjälmaren fann BIRGER (1) växtdelar, 
som för öfrigt ej ingingo i dessa holmars flora, hvilket ju kunde 
synas antyda, att en rätt långväga synzoisk spridning här kommit 
till stånd. Detta behöfver dock ej vara fallet, tv de ifrågavarande 
växtresterna kunna mycket väl ha tillhört dessa holmars strand- 
vrak. I en nyligen utkommen uppsats af ornithologiskt innehåll 
berättar LiE-PETTERSEN (9) om något liknande på en holme i när- 
heten af Bergen. Han omnämner nämligen, att en del undersökta 
bon af toppskarf (Phalacrocorax graculus) till öfvervägande del ut- 
gjordes af Calluna, Laminaria och Zostera marina. »Foruten dette 
materiale findes dog hyppig ogsaa smaakvister av lavere busker, 
hvilke formodentlig er drevet iland paa holmen, samt ben af fisk 
og fugl, i redene.> — Fåglar torde säkerligen ej så sällan äfven föra 
fruktifikationsdelar, som kastas upp på hafs- och sjöstränder, till 
sina ett stycke inåt land belägna bon. 
Från Abels ö vid Kung Karls land (Spetsbergen) föreligger en 
iakttagelse om ismåsens (Larus eburneus) roll som växtspridare i 
arktiska trakter. Enligt meddelande af en fångstman till SWENAN- 
DER (14) häckar en ismåskoloni om c:a 30 å 40 par »paa en lav 
bergrampe delvis bedaekket med ur, men ellers aldeles nogen. — — — 
Redene bestod kun af en krans lav og mos, som sikkerlig var hen- 
tet fra en neerliggende bergrampe, som helt var bedakket med saa- 
dan.» 
Oftast synes den synzoiska spridningen endast försiggå på korta 
afstånd, i det bomaterialet hämtas från den närmaste omgifningen. 
Ett undantag från denna regel (?) skulle emellertid följande uppgift 
ur litteraturen bilda. På öar i den salthaltiga Tarei (Dauriska stäp- 
pen i östra Sibirien) fann nämligen RaADDE (3) talrika meterhöga 
hägerbon liggande på marken. Riseti dessa bon härstammade från 
låga videbuskar efter stranden af den 15 verst (en verst = 1,067 
km.) aflägsna Uldsafloden. 
Vid transporten af bomaterialet spillas åtskilliga »frön» ut ur 
fruktställningarna, andra lösgöras under bobyggnadsarbetet; flertalet 
frön och frukter torde emellertid först af vinterstormarna skakas ut 
ur nästena. Såsom redan är framhållet, kunna i vissa fall frön 
samt vegetativa delar af kärlväxter och mossor komma till utveck- 
ling i själfva fågelbona. ”Trastar, småfåglar och måsar synas vara 
de viktigaste växtspridarna. 
För en del småfåglar äro Galium aparines öfvervintrande stjälkar 
ett mycket omtyckt bobyggnadsmaterial, och man tager säkerligen 
