24 
typiskt acaula arter till caulescens. Såsom exempel härpå må näm- 
nas Primula acaulis Jacq. v. caulescens Lange, hvilken jag sett upp- 
gifven för Danmark, men som ej synes vara iakttagen hos oss samt 
Cirsium acaule L. v. caulescens Pers. Den förra har varit föremål 
för utförligare behandling af DE VRrRiIEs (4). 
DE VRrIEs anför Primula acaulis såsom ett karaktäristiskt exempel 
på elementararters förekomst i naturen (4, p. 33). Han nämner 
vidare, att af denna växt i Holland tillfälligtvis anträffas mer eller 
mindre caulescenta former. Dessa åter utgöra exempel på ett sär- 
skildt slag af mutation, som benämnes systematisk atavism, hvarmed 
förstås vissa växters återförvärfvande af en eller flere förfäderna ut- 
märkande egenskaper, som i närmaste släktled gått förlorade. Egen- 
skapen af caulescens hos P. acaulis fattas såsom latent, men kan 
genom något obekant agens bringas till utveckling. 
Det ligger nära till hands att jämställa ofvan skildrade förhållande 
hos P. acaulis med det hos Cirsium acaule. Ehuru dessa växter 
systematiskt och morfologiskt förete olikartade typer, hafva vi näm- 
ligen dock i båda fallen att göra med blomställningar, hvilkas skaft 
är mer eller mindre förkortadt, hos ingendera saknas det fullständigt, 
ehuru det hos P. acaulis är reduceradt till ett minimum. Vi skola 
i det följande se, huruvida caulescensen hos Cirstum acaule kan 
tänkas uppkommen på samma sätt som hos P. acaulis, eller om 
förhållandet hos den förra kan gifva anledning till invändningar 
mot den af DE VrRIES framställda åsikten. 
Hos oss är såsom bekant (C. acaule en vanlig växt på sydliga 
silurområden. På Öland och Kinnekulle har jag anträffat flere 
exemplar af den jämförelsevis sällsynta caulescenta formen. Enligt 
mina samtliga iakttagelser anträffas den senare alltid på mer eller 
mindre beskuggade platser, i smärre fördjupningar i jorden, i springor 
i kalkhällen, eller i allmänhet på lokaler, där den kommer i åtnju- 
tande af mindre ljus och mer vatten än vanligt. Såsom förhållandena 
gestalta sig i naturen måste därför Cirsium acaule Vv. caulescens be- 
traktas såsom en ren ståndortsform. Visserligen kan den hålla sig 
konstant år från år i botaniska trädgårdar, såsom jag åtminstone 
i ett fall (Bergielund) iakttagit, men detta kan bero på, att växten 
kommit på en mindre torr och solöppen plats, än den är van vid. 
Om man nu utöfver iakttagelserna i naturen genom experimentella 
försök lyckas fastslå, att samma individ från att vara normalt ge- 
nom förändrade yttre faktorer så småningom låter öfverföra sig till 
caulescens, så synes den caulescenta formens karaktär af ståndorts- 
