varietet härigenom ostridigt bevisad, och det blir naturligtvis då 
äfven omöjligt att uppfatta den såsom en mutant. Genom nedan be- 
skrifna egendomliga tillfällighet har jag kommit att utföra ett dy- 
likt försök, som föranlett mig till en uppfattning i nämnd riktning. 
Under ett af mina gymnasistår, 1897, införde jag från Kinnekulle 
till trädgården vid milt hem i Västergötland atskilliga växter, som 
saknades i den närmaste omgifningen och därför voro för mig in- 
tressanta. Bland dem var ett typiskt exemplar af Cirsium acaule. 
Vid utplanteringen erhöll den en egentligen föga lämplig växtplats, 
en för södersol beskuggad, mossig gräsvall i en dalsänka. Platsen 
Ståndortsform af Cirsium acwmle L., utvecklad ur ett normalt exem- 
plar, som öfverflyttats till beskuggad, mossig gräsvall hösten 1897. 
Förf. foto. aug. 1913. 
utmärktes och skyddades. Emellertid fortlefde växten år från år 
och befinner sig i bästa välmåga den dag som är. Under den tid 
af 17 år, som förflutit sedan inplanteringen, har växten undergåltt 
påfallande förändringar. Efter att de första åren ha fört ett tynande 
lif, i det att den endast utvecklat en svag bladrosett, började den 
senare tydligen finna sig till rätla i den nya omgifningen. Redan 
för elt 10-tal år sedan utvecklades den första blomkorgen, uppburen 
af en c:a dm.- lång stam. De första blommorna voro afgjordt mer 
ljusröda än förut, bladen voro längre och mjukare, bladtornarna 
voro reducerade och ej så stickande, växten hade med ett ord för- 
