26 
lorat sina xerofila karaktärer och öfvergått till skuggform. Den 
bibehöll emellertid ej länge en skuggforms i allmänhet tynande lif, utan 
har under de senaste åren alltmer tilltagit i kraft, så att den föregående 
sommaren (1913) hade ett utseende, som återgifves af omstående bild. 
Växten liknar nu allt annat än C. acaule. "Den når en höjd af 
0,; m., de längsta bladen äro c:a 4 dm långa, blommorna äro nästan 
hvita med en svag dragning åt rödt, stammen är som synes rikt 
förgrenad oeh bär flere korgar. Såsom bevis för växtens egendom- 
liga förvärfvade utseende kan jag nämna, att ett vid jordytan alf- 
skuret, pressadt exemplar af én synnerligen erfaren och kompetent 
fackman blifvit bestämdt till Cirsium acaule X oleraceum. I sam- 
band härmed bör framhållas, att det kan vara skäl uti alt se upp 
med C. acaule-hybriderna. Jag har i herbarier sett dylika, som 
helt säkert ej varit annat än ståndortsformer af C. acaule. 
Finns det efter ofvan framställda iakttagelser någon anledning 
att anse Cirstum acaule Vv. caulescens såsom uppkommen genom mu- 
tation? Då i mutationens väsen ligger en plötslig eller språngvis 
skeende förändring hos en vwiss art, så är det tydligt, att frågan 
måste besvaras nekande. Caulescensen hos C. acaule är en under 
ontogenesen till följd af särskilda yttre faktorer förvärfvad egenskap- 
Däremot finnes ju skäl för att kalla den förvärfvade egenskapen 
för atavistisk, enär caulescensen måste betraktas såsom en phylo- 
genetiskt primär egenskap. Återförd till sin naturliga ståndort bör 
ifrågavarande växt återgå till den acaula formen på samma sätt, 
som vissa växter enligt BONNIER (1) kunna tvingas att antaga spe- 
ciella egenskaper, allt efter som de öfverföras från lågland till alpin 
ståndort. För närvarande frambringar växten ej fortplantningsdug- 
liga frön, hvilket jag sätter i samband med dess behof af verklig 
korspollination (xenogami). Om man verkställer korspollination 
och erhåller fortplantningsdugliga frön samt af dessa uppdrager 
plantor, hvilka utsättas på en ståndort sådan som moderväxtens, 
så ligger det åtminstone ej för tanken något orimligt uti, att denna 
afkomma till sina egenskaper så småningom skulle kunna fixeras, 
och att på detta sätt genom konst en ny art kunde frambringas. 
Då den ej varit föremål för odling i egentlig mening, utan endast 
öfverförts till en ny naturlig ståndort, skulle den äfven kunna exi- 
stera såsom vwvild, utan alt återfå sitt normala utseende, om kortare 
eller längre tid vore teoretiskt lika intressant. Hittills vunna er- 
farenheter tala emot framgången af ett dylikt försök, men det är 
därför ej uteslutet, att det i något fall skulle kunna lyckas. Cirsium 
