21 
acaule torde i detta hänseende vara ett intressant försöksobjekt 
särskildt med hänsyn till dess utomordentliga lifslängd och stora 
förmåga att afpassa sig för ståndorten. 
Inledningsvis omnämndes tvänne till synes skilda kategorier af 
acaula växter, dels systemaliskt fixerade sådana såsom Cirsium 
acaule, Primula acaulis och Silene acaulis, dels blott acaula former 
såsom Primula farinosa 8 subacaulis och Androsace septentrionalis 
f. acaulis. Det ligger väl närmast till hands att uppfatta dessa 
kategorier såsom till sin utvecklingshistoria ej skilda. De sistnämnda, 
de acaula formerna af en gifven caulescent hufvudart synes mig 
angifva vägen för utvecklingen. Då caulescensen af en typiskt 
acaul växt kan frambringas genom förändrade yttre faktorer såsom 
i det ofvanbeskrifna fallet beträffande C. acaule, så är det också an- 
lagligt att acaulismen af en typisk caulescent växt kan uppkomma 
af liknande anledning, helst som detta bestyrkes af iakttagelser i 
naturen (flere alfvarväxters benägenhet för acaulism). Det synes 
mig därför ytterst tvifvelaktigt, ehuru afgörande bevis ännu saknas, 
att mutationsbegreppet kan hafva allmän tillämpning på acaula 
växter och deras caulescenta former. När man talar om att muta- 
tionerna uppkomma genom inre orsaker, så ligger däri, som JOST 
(2, p. 473) anmärker intet annat, än att vi ej känna dem. Huruvida 
hos It. ex. Primula acaulis den tillfälligtvis uppträdande caulescensen 
är framkallad af inre eller yttre, ej direkt iakttagbara faktorer veta 
vi ej. Efter ofvan framställda iakttagelser synes mig det senaste 
alternativet mest antagligt. 
Aterstår att nämna något om färgförändringen af ifrågavarande 
C. acaule. Såsom angifvits har färgen förändrats så småningom i 
riktning mot hvitt. Med hänsyn till den fortskridande förändringer 
är det antagligt, att färgen framdeles blir rent hvit. Sedan särskildt 
DE VrRIES framhållit, att färgformer af rena arter äro konstanta, har 
man i allmänhet varit benägen att kritiklöst upptaga denna åsikt 
som regel. De bleka eller hvita former, som tämligen ofta möta oss 
i naturen, skulle enligt DE VRIES” terminologi vara konstanta s. k. 
retrogressiva varieteter. Äfven om detta i allmänhet är fallet, så är 
det dock efter ofvan framställda iakttagelse tydligt, att dessa bleka 
färgvarieteter kunna vara något annat, nämligen skuggformer, hvilkas 
inkonstans hittills gäller som regel (jf. härvidlag KLEBS” (8) experi- 
mentellt framkallade färgändringar hos blommorna af Campanula 
Trachelium och Primula sinensis). 
