Uk 
SVENSK BOTANISK TIDSKRIFT. 1915. Bb. 9, Hu. 2. 
GRÄNSER OCH ZONER I STOCKHOLMS 
YTTRE SKÄRGÅRD 
LIBRAR 
AF NEW YoR 
TANICA 
LARS-GUNNAR ROMELL VARDEN. 
Uttrycket >»trädgräns> användes, så vidt jag kunnat finna, för 
våra skärgårdars vidkommande först af HÄYRÉN (1900, p. 226). 
Det användes icke af BERGROTH (1894), som liksom HÄYRÉN stu- 
derat den finska SW. skärgården. HÄYRÉN indelar sin skärgård i 
fyra längszoner, en yttersta trädlös zon, hafsbandet, och tre inre 
trädförande, yttre skärgården, inre skärgården och kusten. BERG- 
ROTH generaliserar på ett annat sätt. Han indelar öarna och kob- 
barne efter storlek och topografi i sex klasser, klippor, »klobbar»>, 
stengrund, skär, holmar och öar, oberoende af deras geografiska 
läge, och karaktäriserar dessa klasser botaniskt. BERGROTHS indel- 
ning är således rent edafisk, HävrÉns har åtminstone tycke af 
något klimatiskt. Dock mildras den skenbart konträra motsätt- 
ningen mellan BERGROTH och HÄYRÉN dels därigenom att HÄYRÉN 
karaktäriserar sina zoner topografiskt, dels genom att BERGROTH 
anmärker att »klippor», »klobbar» och »skär» hufvudsakligen eller 
talrikast förekomma i den yttre skärgården, »stengrund» däremot i 
den inre. 
SERNANDER och efter honom SELANDER (1914, p. 321) ha upp- 
tagit den HÄYRÉNSKA mera klimatiska synen på tingen. Hos SeE- 
LANDER är det klimatiska betraktelsesättet påfallande. Han visar 
oss två gränser, innerst en »maritim tallgräns» och därutanför en 
»maritim trädgräns>. Den mellan dessa liggande — dock »ej öfver- 
allt utbildade» — zonen kallas efter SERNANDER den »maristoma 
björkzonen>», och denna liksom området utanför trädgränsen karak- 
täriseras såsom fattig på sydliga och rik på nordliga arter. Paral- 
Svensk Botanisk Tidskrift 1915. 10 
