134 
lelismen med fjällens klimatiskt betingade zoner är ju fullständig 
och säkert tänkt, om än ej klart uttalad. 
Under några somrar har jag besökt Stockholms yttre skärgård 
i botaniska ärenden, speciellt dess yttersta delar vid och utom träd- 
gränsen, och därunder äfven kommit att bilda mig en uppfattning 
om valören af och orsaken till de båda Sernander-Selanderska 
gränslinjerna. 
A priori ligger det intet orimligt i att antaga att skärgårdszonerna 
ha sin orsak mer eller mindre direkt i klimatiska faktorer. Ju 
längre aflägset en liten ö ligger från det egentliga fastlandet, dess 
mer utprägladt maritimt blir naturligtvis dess klimat. Salthalten i 
atmosfären kan tänkas spela in (FRÖDIN) 0. S. V. 
Mina iakttagelser i skärgården och på Gotland ha emellertid gif- 
vit mig den bestämda uppfattningen, att dessa och dylika klima- 
tiska faktorer här direkt ha mycket liten betydelse och att den 
egentliga orsaken till trädgränsernas uppkomst och förlopp är de 
edafiska förhållandena i sammanhang med en klimatisk faktor, 
vinden. 
Det första villkoret för uppkomsten af en trädvegetation är en 
viss grad af lä, av vindskydd. Detta kan synas ej vara händelsen 
i en del fall, t. ex. på Gotland, där tallskogen mångenstädes trif- 
sam och kraftig går ända ner till hafsstranden. I sådana fall 
skaffar emellertid skogen lä åt sig själf. Marken är sådan, att 
träden kunna växa hvar som helst och sålunda bilda täta falanger, 
som tränga segrande fram där de enskilda individerna icke skulle 
kunna göra det. I Stockholms skärgård däremot och speciellt den 
yttre, som här närmast angår oss, är berggrunden blottad i så stor 
utsträckning, att skogens framryckning ej kan ske i dylik sluten 
ordning, och den blir därför i mycket hög grad beroende af de 
vindskydd, som terrängen kan erbjuda. Äfven de allra stormhär- 
digaste af de trädarter, som bebo vår skärgård, lida af vindens 
uttorkande inverkan under vintern och kunna därför i regel icke 
enstaka uppnå trädform annat än på vindskyddade platser. Så 
säger t. ex. HÄYRÉN (1914, p. 88) om Sorbus Aucuparia, som ju 
anses särdeles stormhärdig: »Die Höhe ist von dem Windschutze 
gegen SW abhängig; je höher die schätzende Felsenpartie ist, desto 
höher wird die Eberesche. Die im Sommer äber die Windfläche 
hinauswachsenden Äste vertrocknen im Winter». Jfr HÄYRÉNS 
fisgitafl 157 Detsamma gallerutstexssalen) semin Fig ue 
Det första som blir land, när ett landskap som Stockholms 
