137 
mänt på »ängesholmarne> i sprickor och af isen »upplockade»> 
(SAHLSTRÖM) grunda, ofta skarpkantiga klippbäcken, skärgårdsbornas 
»bäckar>». Men de bli här aldrig af betydelse såsom säte för en 
trädvegetation, då vindskyddet saknas (jfr SAHLstTrömMS figurer pp. 
16 och 18). 
Hos HävrÉN finner man däremot icke någon beskrifning på en 
typisk »örtbacke». I sitt sista arbete (1914) sysslar han endast 
med bergens vegetation. I en tidigare uppsats (1902) har han be- 
Förf. fot. 1912. 
Fig. 3. Örtbacke, Kallskär. (Dryopteris spinulosa, Juniperus, Chamaenerium &c. 
handlat tillandningsområden, men intet af dem han beskrifver lig- 
ger utom trädgränsen. Han behandlar där dessutom nästan ute- 
slutande själfva strandvegetationen. Det enda han säger om till- 
landningar i den trädlösa regionen är att »de äro mycket små 
(någon m?)» (1902, p. 160). Hans undersökningsområde (Ekenäs 
skärgård) torde också närmast få jämföras med Södertörn: »Die 
herrschende Gebirgsart ist ein grauer, stark schiefriger (kurs. af mig) 
Gneis-Granit» (1914 p. 21). Och den maritima trädgränsen mar- 
keras inom området af tallen: »Vid trädgränsen uppträda tall, gran, 
al, björk och rönn, dock mest tall» (kurs. af mig) etc. (1900, p. 226). 
