157 
spridas endozoiskt af fåglar. Dock gör sig helt säkert äfven bland 
dem ett skarpt urval gällande. Det är endast arter, hvilkas frukter 
ätas och bli i tillfälle att ätas af sjöfågel, som komma 1 fråga. Alla 
andra äro utestängda. 
Men äfven bland växter med tillräckliga spridningsmöjligheter 
sker ett urval på grund af de i visst afseende extrema förhållandena. 
ANDERSSON och BIRGER uppta vid förklaringen af de nämnda egen- 
domligheterna i sydbergens flora en indelning af fjällväxterna i 
>äkta»> och »oäkta», som gjorts af FRÖDIN (1911 p. 54). De »äkta» 
fjällväxterna kunna icke under några förhållanden fortkomma i låg- 
landet, emedan temperaturen är för hög, de »oäkta» däremot äro 
hänvisade till fjällen endast därför, att de annorstädes icke kunna 
uthärda konkurrensen. Jag tror att man på motsvarande sätt skulle 
kunna indela skuggväxter, sumpväxter etc. i mer och mindre äkta, 
d. v. s. mer och mindre specialiserade, mindre och mera plastiska. 
Från konkurrensen i skären utom trädgränsen äro nu t. ex. alla 
äkta skuggväxter uteslutna. De mindre äkta, mera plastiska, kunna 
däremot ha utsikter, om tilläfventyrs de arter, som eljes hindra 
dem från att sitta i solen, af någon anledning ha förhinder. I verk- 
ligheten äro naturligtvis inga växter fullkomligt »äkta». Hvarje 
växt har sitt speciella sätt att reagera på olika klimatfaktorer och 
olika kombinationer af klimatfaktorer, har sin speciella ekvation, 
som vi i intet fall ordentligt känna. Den enda säkert användbara 
integralen är konkurrensen. 
Med detta vill jag naturligen icke ha förnekat, att klimatiska fak- 
torer äro verksamma äfven vid utformningen af vttre skärgårdens 
vegetation och flora, exempelvis på det sätt som HÄYRÉN antar. 
Zonbildande tror jag dock som sagdt icke att de här verka. Det 
synes mig framgå redan af den ringa bredden af de ifrågavarande 
yttersta zonerna, jämförd med skärgårdens och dess vattenytors ut- 
sträckning, samt af det ringformiga förlopp, man ofta måste ge träd- 
gränsen (jfr SELANDERS karta p. 322). 
I hvarje fall torde det vara klart, att hafsbandet är den minst 
lämpliga ort man kan välja för att ur florans sammansättning söka 
dra klimathistoriska slutsatser. Detta är alltid vanskligt, här vansk- 
ligare än eljes. Klimatet kan ha varit varmare och kallare, fuk- 
tigare och torrare: alltid har vinden hvinit öfver skären, alltid ha 
vattnen varit vida, alltid har kampen därute varit som nu: hård 
och därför lätt. Ett slags klimatväxlingar böra haft särskildt liten 
utsikt att sätta spår efter sig: växlingar i fuktighet. Man må ha 
