210 
Alsine biflora 
Arabis alpina 
Astragalus alpinus 
Betula nana 
Calamagrostis lapponica 
Cardamine bellidifolia 
Cassiope tetragona 
Cerastium alpinum f. lanatum 
f. glabrum 
Diapensia lapponica 
Draba hirta 
> — nivalis 
Dryas octopetala 
Empetrum nigrum 
> » 
Ozxyria digyna 
Pedicularis hirsuta 
» lapponica 
Polygonum viviparum 
Rhododendrum lapponicum 
Salix herbacea 
> — reticulata 
Saxifraga cernua 
> groenlandica 
> nivalis 
> opposilifolia 
Silene acaulis 
Vaccinium Myrtillus 
» vitis idea 
Festuca ovina 
Summa 28 arter, af hvilka flera tillhöra våra arktiska högfjälls- 
växter. 
På sydsidan var däremot rasmarken fullständigt bar. Endast 
här och där växte några enstaka individ af 
Potentilla verna f. ambigua 
Rumex Acetosella f. ad formam 
integrifoliam. 
Dryas octopetala 
Potentilla nivea 
Först nedanför rasmarken vidtog en sluten hedvegetation af Vaeci- 
nium Muyrtillus, Calamagrostis lapponica, Empetrum etc. 
Det torde vara rätt svårt att förklara, hvarför nordsidans rika 
fjällflora saknas på sydsidan på annat sätt än genom den höga 
temperatur, som tidtals råder på den senare lokalen. Tvärt emot 
hvad man kanske skulle vänta, saknar dock denna sida äfven syd- 
skandinaviska arter. Detta är dock lätt förklarligt, ty temperatur- 
amplituderna växa med höjden öfver hafvet. Om vid klart väder 
värmemängden blir tillräcklig för nämnda arter, så torde den dock 
bli otillräcklig under perioder med mulen väderlek. Dylika lokaler 
torde därför karaktäriseras af maximitemperaturer, som äro för 
höga för fjällarterna, och af minimitemperaturer som äro för låga 
för de värmeälskande. 
Som nämndt anträffades dock ett par arter af den förstnämnda 
kategorien på sydsidan. Den ena var Dryas octopetala, hvilken var 
gemensam för båda sidorna. Äfven andra uppgifter visa, att denna 
