212 
af, att lokalklimatet blir allt kallare samtidigt som hammaren af- 
tar i höjd. | 
Det ofvan beskrifna sydberget Kanisvaratj befinner sig som nämnts 
uppenbarligen på ett mycket långt framskridet utvecklingsstadium. 
Rasmarken upptar den allra största delen af sydsidan, och endast en 
liten 2—5 m. hög kant af hammaren skjuter ännu upp öfver den- 
samma. Rasmaterialet torde därför redan vara jämförelsevis stabilt, 
och detta medför, att växttäcket är bättre utveckladt och mera sam- 
manhängande än t. ex. vid O. Kebnats och Tarvasvarats. En cirka 
400 m? stor profyta nedanför bergroten uppvisade den ”!/1 en vegeta- 
tion med följande sammansättning: 
Växttäcke nästan slutet. 
A = 0. 
BET 
Betula pubescens t Prunus Padus e 
Populus tremula e 
O=08 
Juniperus communis e Sorbus aucuparia e 
Ribes rubrum e 
DES 
Chamecenerium angustifolium s-rt. Poa nemoralis e 
Erysimum hieraciifolium t Prunus Padus (unga plantor) e 
Geranium silvaticum e Solidago virgaurea e 
Melandrium silvestre e Triticum caninum e 
Melica nutans e 
B= SR 
Rubus saxatilis s Melandrium silvestre (steril) t 
Solidago virgaurea (steril) s Campanula rotundifolia e 
Viola Riviniana t-s Stellaria graminea e 
Eee: 
Diverse årsplantor e Sedum annuum e 
Karaktäristiskt för denna vegetation är först och främst att ett 
af mossor eller lafvar bestående bottenskikt fullständigt saknas. 
Markens stabilitet är alltför ringa för att tillåta uppkomsten af ett 
sådant. Men å andra sidan är växttäcket redan så slutet och en- 
