234 
inträffade det för detta släkte kända förhållandet, att frukterna genom 
kalkborsten delvis kongregerade, så att, förutom enstaka frukter 
(flertalet), bollar af frukter så småningom uppkommo, med en mindre 
medelvikt. Diagrammet för den första centrifugeringen — då boll- 
bildningen ännu ej börjat — visade också en åt vänster i förhållande 
till Sesleria mera förskjuten kurva. Antalen frukter (i procent) i 
refflorna voro då nämligen för Scirpus: 32,2, 41,7, 16,10; och för 
Sesleria: 18,2, 42,6, 20,3, 18,9 respektive. — Vid jämförelse med samma 
arter i tab. s. 228 befinnes f. ö. ordningsföljden vara densamma, hvilket 
bestyrker båda metodernas tillförlitlighet. 
Att af denna ordningsföljd draga slutsatser i spridningsbiologiskt 
hänseende, således beträffande de olika spridningsenheternas normala 
fördelning i verkligheten, är gifvetvis vanskligt. Man kan i det hän- 
seendet på sin höjd konstatera tillpassning i ett eller flera afseenden 
— tt. ex. till specifik vikt och flytbarhet — för hvarje särskildt fall och 
därutöfver i förstone låta jämförelsen begränsas till arter af samma 
ekologiska typ och hälst äfven af samma (systematiska) släkte. Så- 
ledes bör jämförelsen — mellan kurvornas följd i diagrammet och 
den zonala fördelningen i verkligheten — kunna göras mellan t. ex. 
de hydrochora Carex-arterna. Då de alla äro strandängselement 
och kunna räknas till samma formation, äro knappast några distinkta 
zoner att vänta, hvilket ju ock framgår däraf, att diagrammets kur- 
vor äro starkt transgressiva i förhållande till hvarandra. Zonerna 
äro dock understundom urskiljbara, t. ex. i laggarna af de got- 
ländska myrarna, där associationsföljden för tre af de här nämnda 
Carex-arterna just är den ofvannämnda (sid. 229). Då material ej 
fanns till hands, äro tyvärr här ej öfriga myr-Carices medtagna. 
Hvad Carex filiformis beträffar kan associationens typiska före- 
komst i starrmyrens lägre nivåer, jämförd med dess mycket lätta 
frukter, tyckas ej kontinuerlig med de nyss nämnda. Huru emeller- 
tid C. filiformis-frukternas specifika vikt förändras genom infrysning 
framgår ej af tabellerna och känner jag ej exakt. Med dessas >per- 
manenta flytbarhet» kan det emellertid förhålla sig så, att infrysning 
upphäfver den och gör dem tyngre än de andra, liksom ock place- 
ringen af Cladium-associationen i och på öfvergången till sumpmyren 
— således ett något djupare vatten — ock kan ställas i samband 
med Cladium-kurvans läge till vänster om Carex-arterna i diagram- 
met. En direkt fortsättning bilda så sedan, om jämförelsen utvidgas 
till andra typer, Scirpus-arterna med deras än tyngre frukter och 
deras associationer i än djupare vatten eller åtminstone tillpassnings- 
