249 
Den morfologiska skillnaden mellan de båda arterna är emellertid 
högst ringa, men hos G. reliculata färgas såväl kortikal- som gonidial- 
lagret röda vid behandling med klorkalk, under det att G. discolor icke 
visar någon reaktion. Redan TH. M. FRIES (Lichenographia scandinavica, 
p. 167), liksom senare E. WaAINIO (Lichenes e Caucaso et peninsula 
Taurica, p. 273), uttalar tvifvel om det berättigade att åtskilja dem 
som arter. Själf vågar jag icke, med det obetydliga material som står 
till mitt förfogande, fälla något omdöme i den vägen. 
Att arten hittills undgått de svenska botanisternas uppmärksamhet, 
torde stå i samband därmed, att den, åtminstone hos oss, alltid är steril. 
Dessutom är den vid hastigt påseende mycket lik G. proboscidea (L.) 
Ach., särskildt dess var. exasperata Ach., hvarifrån den dock skiljer sig 
genom tjockare, på undersidan nästan svart bål. 
I Norge är G. reticulata anträffad på Dovre af TH. M. FRIES och en- 
ligt B. LYNGE (De norske busk- och bladlaver, p. 56) vid Röros af 
ERIK P. VRANG. G. discolor förekommer enligt J. HAVAaAS (Beiträge zur 
Kenntnis der westnorwegischen Flechtenflora, p. 14) på flera ställen i 
högfjällen i Bergens stift. Utom Skandinavien är G. reticulata anträffad 
i Alperna (i Tyrolen, Schweiz, Italien och Frankrike) och Pyrenéerna 
samt på Anderna såväl i Sydamerika (t. ex. Chile) som i Nordamerika 
(t. ex. Mexiko). &G. discolor finns enligt O. V. DARBISHIRE (Lichens col- 
leeted during the 2" norwegian polar expedition, p. 24) i arktiska 
Amerika, på Grönland och Spetsbergen samt enligt E. WAINIO på Kau- 
kasus. Dessutom skall den enligt W. NYLANDER (G. ptychophora Nyl.) 
vara insamlad i Pyrenéerna, hvarjämte J. HARMAND (Lichens de France, 
p. 691) med tvekan hit hänför exemplar från Vogeserna och Mont-Dore. 
— Det vill af dessa uppgifter synas, som om G. discolor företrädesvis 
skulle höra hemma i arktiska områden, G. reticulata däremot på de 
högre bergen i tempererade länder. Men såsom redan framhållits, är 
det högst osäkert, om här föreligga två skilda arter, och dessutom tarfva 
nog flera uppgifter i litteraturen om deras utbredning en efterpröfning. 
2. Gyrophora vellea (L.) Ach. en reliktform på Omberg. 
I Botaniska Notiser för 1892, p. 130—132, lämnade jag en kortfattad 
redogörelse öfver några lafarter af nordlig eller alpin typ, som före- 
komma vid Vättern, särskildt på Omberg och strandklipporna i Ödeshögs 
socken. En af de då omnämnda, af P. G. E. THEORIN insamlade arterna, 
som jag vid den tiden ännu icke hade återfunnit, nämligen Rinodina 
mniarea (Ach.) Th. Fr., har senare anträffats söder om Hästholmen. 
Öfverhufvud äro strandklipporna söder om Omberg, i Västra Tollstad 
och Ödeshög, bättre lämpade för studiet af de ifrågavarande lafvarna 
och deras förekomstsätt, då fyndorterna i allmänhet äro lätt tillgängliga, 
och de mera iögonenfallande formerna, t. ex. Caloplaca elegans (Link) 
Th. Fr. och Lecanora frustulosa (Dicks.) Ach., där uppträda massvis, så 
att de rent af äro karaktärsväxter. Omberg är däremot, som bekant, på 
långa sträckor mycket brant på sjösidan. Bortser man från Mullskräerna 
och trakten kring Elvarums udde, är det oftast förenadt med betydliga 
