fråga om utbredningen i viss mån påminna om Ramalina scopulorum 
(Retz.) Ach., som förliden sommar anträffades sparsamt, men försedd med 
apothecier, tillsammans med R. subfarinacea Nyl. på strandklipporna söder 
om Hästholmen. 
3. Parmelia furfuracea (L.) Ach. var. soralifera Bitter i 
Södermanland. 
I sitt arbete Uber die Variabilität einiger Laubflechten [Jahrb. fär 
wissensch. Botanik. Bd XXXVI. (1901), p. 482] beskref G. BITTER en Evernia 
furfuracea var. soralifera, som afviker från den »typiska» E. furfuracea 
(L.) Mann genom närvaron af runda, dyn- eller vårtformiga soral. Då 
han emellertid icke haft tillfälle att undersöka något rikligare material, 
vågade han icke göra något bestämdt uttalande om formens själfständig- 
het. Uppställandet af en ny varietet var för honom en rent interimistisk 
åtgärd. — Senare har W. ZoPF i Vergleichende Untersuchungen uber 
Flechten in Bezug auf ihre Stoffwechselprodukte (Beihefte z. Bot. Centralbl. 
Bd XIV. 1903), hufvudsakligen på grund af mikrokemiska differenser, 
uppställt den som särskild art, Pseudevernia soralifera (Bitter) Zopf. 
Huruvida de af ZOoPF från Evernia (Pseudevernia Zopf) furfuracea ur- 
skilda, hufvudsakligen genom mikrokemiska karaktärer kännetecknade 
arterna verkligen kunna hållas isär eller icke, är en fråga, på hvilken 
jag för närvarande ej kan inlåta mig, då jag icke ägnat den tillräcklig 
uppmärksamhet i naturen eller insamlat erforderligt undersökningsmate- 
rial. Ytterst och sist är det enligt mitt förmenande omfattande iaktta- 
gelser i fria naturen, naturligtvis parade med mikroskopiska undersök- 
ningar, som böra fälla utslaget, när fråga är om växter, som ännu icke 
kunnat göras till föremål för kulturförsök. Dock vill jag framhålla, att 
den genom bålens klorkalkreaktion utmärkta Pseudevernia olivetorina 
Zopf synes vara allmän i vårt land. Den föreligger i mitt herbarium 
från Bohuslän (klippor i trakten kring Fiskebäckskil), Södermanland 
(Stora Malms skogsbygd) och Stockholmstrakten (t. ex. allmän på tallar 
vid Kummelnäs och Löfberga på Värmdön). Anmärkningsvärdt är också, 
att TH. M. FRIES (Lichenographia scandinavica, p. 117) om Parmelia 
furfuracea säger: »medulla — — — CaCIl (solo vel praecipue una cum 
K antea adhibito) rubescit>. Den i mina Lichenes suecici exsiccati 
(n. 61) utdelade P. furfuracea saknar däremot klorkalkreaktion och torde 
tillhöra Pseudevernia ceratea (Ach.) Zopf. 
Såsom redan BITTER påpekar, säger W. NYLANDER i Lichenes Scandi- 
navie, p. 73, om Evernia furfuracea: »Variat dein forma ceratea Ach. 
sorediis albis verrucoso-globosis pulverulentis sparsis parvis v. mediocri- 
bus», men han uppger icke, hvarifrån de så beskaffade exemplaren här- 
stamma, hvadan man öfverhufvud icke kan veta, om de äro insamlade 
i Skandinavien. TH. M. FRIES nämner i Lichenographia scandinavica 
ingenting om en dylik form. Icke heller i senare svenska lichenologiska 
skrifter har jag lyckats finna någon uppgift om dess förekomst i vårt 
land. Då den ju är rätt märklig och redan upptagits i NYLANDERS 
allmänt bekanta och mycket använda arbete, skulle den helt säkert an- 
