252 
setts förtjänt af ett omnämnande, om den anträffats. Det torde därför 
föreligga skäl att artaga, att den ej förr än nu observerats i vårt land. 
För att rikta de svenska botanisternas uppmärksamhet på den ifråga- 
varande lafven vill jag meddela, att jag år 1908 tillfälligtvis insamlade den 
på sälg i en beteshage vid Kvarntorp i St. Malms socken (Södermanland). 
Vid förnyadt besök på fyndorten har jag dock icke lyckats återfinna 
den. Det enda tillvaratagna exemplaret, som utan att jag vid insam- 
landet märkt det, medföljt andra lafvar, är starkt isidiöst och försedt 
med soredier äfven på de yngre bålflikarna. I allt väsentligt öfverens- 
stämmer det med det i HARMANDS Lichenes Galli&e rariores (n. 64) ut- 
delade. é 
Jag hoppas framdeles få återkomma till ZoPFS Pseudevernice och vore 
därför tacksam för undersökningsmaterial från skilda delar af vårt land. 
Af värde äro noggranna uppgifter om substratet (trädslag, om på bark; 
naken ved; sten) och om ståndortens beskaffenhet i fråga om beskugg- 
ning och fuktighet. 
I fråga om artens eller artgruppens plats i systemet ansluter jag mig 
till TH. M. FRIES och A. ZAHLBRUCKNER. Några tillräckliga skäl att 
bibehålla släktet Pseudevernia synas mig ej föreligga. 
4. Parmelia farinacea Bitter var. obscurascens Bitter i västra 
Jämtiand. 
Under mina exkursioner i västra Jämtland under de senare åren har 
jag äfven insamlat några Parmelie Hypogymnice, utan att dock hafva 
hunnit ägna dem någon speciell uppmärksamhet. PP. alpicola Th. Fr. 
förekommer flerstädes ofvan trädgränsen, men i allmänhet i ringa individ- 
mängd. Ganska allmän är P. intestiniformis (Vill.) Ach., som uppträder 
under flera olika former, hvilka tarfva en ingående undersökning. Bäst 
synes den trifvas i öfre delen af skogsbältet eller nära trädgränsen, där 
den oftast anträffas fertil. P. physodes (L.) Ach., som är allmän i lägre 
belägna delar, har på Snasahögen anträffats ganska högt ofvan träd- 
gränsen; de därifrån hemförda exemplaren äro ovanligt mörkt färgade, 
delvis svartartiga (dock ej bruna) och utomordentligt rikt försedda med 
spermogonier. Massvis och synnerligen vackert utvecklad växer P. tubu- 
losa (Hagen) Bitter på taket af en lada invid Ristafallet. Jag har för 
öfrigt insamlat den så högt upp som vid Enafors, där den anträffades 
sparsamt på en klippa vid det nedre fallet. 
Typisk P. farinacea Bitter är ej funnen i Jämtland. Den nordligaste 
mig hittills bekanta fyndorten är Älfkarleby. Däremot har jag på några 
ställen — Enafors (på björk), ofvanför Brudslöjan nära Storlien (innanför 
norska gränsen; på gran) samt på Täljstensberget vid Handöl (på gran 
strax nedanför trädgränsen) — anträffat en form, som otvifvelaktigt är 
att hänföra till var. obscurascens Bitter. Den öfverensstämmer med huf- 
vudformen i det tilltryckta (placodiumartade) växtsättet och åtminstone i 
viss mån i fråga om sorediebildningen, dock så att denna är sparsam- 
mare; ej sällan stannar det vid små, tätt sittande vårtor, som icke brista 
sönder. Men den afviker genom ljusare eller mörkare brun färg och 
