388 
(1840—--1905); HJ. MOsÉN (1841—1887); R. OLDBERG (1850—1878); 
FE: VA VEKSTRAND (1841—1884); R::ToLF (1849-1903); KK AIDE: 
SETH (1850—1909), samt bland nu lefvande botanister från P. DusÉN, 
A. ARVÉN, K. L. LÖFVANDER, ÅA. GRAPE m. fl. 
Den skandinaviska samling af hepaticae, som erhållit bidrag från 
så många håll, har själffallet blifvit ganska stor. En antydan om 
dess storlek framgår däraf, att i densamma finnas 635 ex. af släk- 
tet Martinellia, omkring 150 ex. af Cephalozia bicuspidata, af släktet 
Porella 262 ex., af släktet Frullania 160 ex., af Acuta-gruppen i 
släktet Jungermania 178 ex. 0. s. V. 
En kritisk genomgång af ett så stort material af lefvermossor 
måste bli mycket tidsröfvande.  Bestämningen af lefvermossor tar 
vanligen mycket mera tid än bestämningen af löfmossor; bland de 
senare finnes det nämligen talrika, som man kan igenkänna med 
oväpnadt öga eller med lup, medan detta vid lefvermossorna är 
fallet med blott ett fåtal arter, särskildt då de äro så torra, som de 
äro 1 herbarier. Ute i naturen ställer sig saken annorlunda, då 
lefvermossorna äro friska och fuktiga och härtill kommer den hjälp 
man där får af förekomstsättet m. m., men under tider af torka 
ställa sig lefvermosstudier äfven ute i naturen ganska tröstlösa, 
såsom hvar och en, som sysslat med denna växtgrupp, nogsamt 
erfarit. Lefvermossornas stora variation gör vidare, att man ofta 
måste ta flera prof af en form för att få den klar. Härtill kom- 
mer, att hepaticae ofta insamlats blandade, då man måste ta flera 
stickprof för att få reda på innehållet i tufvorna. Särskildt be- 
svärliga äro de blandexemplar, vid hvilka insamlaren ej sökt hålla 
de olika arterna skilda från hvarandra, i hvilket fall hvar skild 
tufva vanligen måste undersökas med afseende på sitt innehåll. 
Detta arbete försvåras därigenom att hepaticae, som växa tillsam- 
mans under lika förhållanden, ofta bli förvillande lika hvarandra, 
hvilket kanske mest gäller de "små jordmossorna. Ett slående 
exempel härpå lämna de vida mattor af Cesia concinnata, Marsu- 
pella condensata och M. apiculata, som äro vanliga i våra hög- 
fjäll på af snövatten öfversilade jordsluttningar, och i hvilka de tre 
nämnda arterna ofta finnas i intim blandning och 1 hvilka alla 
tre äro så lika, att de endast mikroskopiskt kunna särskiljas. 
Fastställandet af könsorganens fördelning, ett i många fall viktigt 
kännetecken, tar ock stundom lång tid. 
Under arbetets 'gång har det visat sig, huru behöfligt det varit 
för att göra samlingen tidsenlig. Det är ju själffallet, att ett mate- 
