392 
tolkningen af våra lefvermossformer. Det har därtill gifvit en an- 
tydan om storleken af det växtgeografiska material af hepaticae, 
som finnes 1 våra herbarier, och om de luckor, som i detta hänse- 
ende finnas och som därför i första rummet böra fyllas, d. v. s. 
med andra ord, en första grund är härmed lagd till kunskapen om 
lefvermossornas utbredning i Sverige. 
Det har t. ex. haft sitt stora intresse att i Riksmusei samling på- 
träffa ganska många af de först i senare tider beskrifna arterna och 
att se, hvar de förut inordnats; så fann jag den 1902 beskrifna 
Jungermania Hatcheri 1 tillsammans 48 exemplar bland ex., som 
förts till 10 äldre arter; mest hade den blifvit kallad J. Floerkii 
eller J. barbata, hvilka arter stå J. Hatcheri närmast; de flesta af 
dessa bestämningar voro sålunda ursäktliga på en tid, då J. Hat- 
cheri ej blifvit utbruten. Ett exempel i motsatt riktning lämnar 
Cephalozia connivens, en af DICKSON (såsom Jungermania) redan 1801 
beskrifven art; ur denna har under tidernas lopp utbrutits 1869 
C. pleniceps (Aust.), 1881 C. media LinDB., 1882 C. lacinulata (JACK.), 
1883 C. affinis LinpB., 1894 C. hibernica SPRUCE, 1902 C. macrosta- 
chya KaaL., 1903 C. compactla WARNST., 1912 C. Loitlesbergeri 
SCHIFFN., 1914 C. spinigera SCHIFFN., hvilka arter alla synas vara 
af första rang och nästan alla blifvit funna äfven i Sverige. Följ- 
den af dessa utbrytningar har blifvit, att jag vid genomgången af 
30—40 svenska exemplar, som i Riksmusei samling signerats 
som C. connivens, ej fann ett enda exemplar, som tillhörde denna 
art, sådan den numera begränsas; de flesta hörde till C. media 
LINDB. 
Det är ej här rätt ställe att ingå i detalj på det myckna, som 
jag sett vid revisionen af Riksmusei svenska lefvermossor, men 
hoppas jag alt i sinom tid få tillfälle att därför redogöra. Jag will 
här inskränka mig till några korta notiser. På grund af det lifliga 
arbete med lefvermossornas systematik, som under de sista årtion- 
dena utförts af de europeiska hepatikologerna, i hvilket arbete äfven 
skandinaver flitigt medverkat, börja nu Europas lefvermossor vara 
i systematiskt hänseende ganska väl kända. Detta styrkes däraf, att 
jag i det stora svenska material, som jag kritiskt genomgått, ej på- 
träffat någon för vetenskapen ny art; dock har jag nog sett en och 
annan märklig form, som kanske vid en grundligare undersökning 
skall visa sig förtjänt af arträtt, men vid hvilken jag på grund af 
det stora material, som skulle genomgås, ej ansett mig ha tid att 
fördröja mig; genom anteckningar har jag vid sådana former sökt 
