440 
terna som bekant i regel sakna förmåga att upptaga gasformigt vatten 
ur atmosfären. i 
Slutligen framkastar ROMELL, att man snarare har att söka föränd- 
ringen i lefnadsvillkor i en sänkning af Östersjöns salthalt, hvarigenom 
den fysiologiska torkan i hafsbandet skulle ha minskats. Då han anser, 
att de af mig antagna klimatiska olikheterna voro betydelselösa till följd 
af den hårda konkurrensen och de vanskliga spridningsmöjligheterna, är 
det svårt att förstå, hvarför han tillmäter denna förändring större verk- 
ningar. 
Sten Selander. 
Orobanche crenata Forsk. och Orobanche Heder2&e Duby 
förvildade vid Alnarp. 
Under sommaren 1915 har i trädgården vid Alnarp vuxit ett flertal 
exemplar af Orobanche crenata Forsk. i förvildadt tillstånd. På platsen i 
fråga hade man i fjol för undervisningsändamål odlat nämnda Orobanche- 
art på Vicia Faba och därvid erhållit flera kraftiga blomställningar. I år 
hade man på hela den rabatt, på hvars midt Orobanche crenata vuxit, 
sått ut luktärter, och här uppträdde nu parasiten i augusti månad på 
åtskilliga olika platser, ända till ett 20-tal meter från stället, där växten 
under föregående år funnits. Anmärkningsvärdt synes mig, att exemplaren 
framkommo jämförelsevis sent på sommaren, då blomställningar funnits 
minst en månad tidigare på andra exemplar af samma art, som odlats 
på annat ställe i trädgården. Emellertid uppnådde arten äfven med lukt- 
ärterna som värdplantor en mycket god utveckling och frambragte en 
blomsterrikedom, som för ögat var i högsta grad tilldragande (se afb.). 
Kraftigare blomställningar nådde en höjd af omkring 70 cm. Mogna frön 
ha, så vidt jag kunnat finna, icke utbildats. 
BECK VON MANNAGETTA (Monographie der Gattung Orobanche, Cassel 
1890), upptager visserligen icke Lathyrus odoratus som värdväxt för Oro- 
banche crenata, men då den senare anträffats på växter tillhörande icke 
mindre än 8 olika leguminossläkten, däribland tre Lathyrus-arter, kunde 
man ju ha anledning vänta, att växten äfven skulle kunna begagna sig 
af luktärtan som värdplanta. 
Den frågan framställer sig nu, om de i år uppkomna exemplaren här- 
stamma från frön, som kvarlegat i jorden från förra årets sådd, eller 
från sådana, som möjligen utbildats på platsen sommaren 1914. Det se- 
nare är ju möjligt, och växtens tämligen jämna förekomst på större delen 
af rabatten äfven så långt från det ställe, där förra årets exemplar växie, 
synes göra det sannolikt. Det förefaller mig dock, som om växten sällan 
skulle utbilda mogna frön. Jag har visserligen icke haft anledning att allt 
