468 
Fil. stud. H. SVENSSON refererade MURBECK, $S., Uber die Baumechanik 
bei Änderungen im Zahlenverhältnis der Bläte (Lunds Univ. Arsskr. 1914). 
en: Slam aj 21915: 
Professor N. E. SVEDELIUS höll ett föredrag om utvecklingshistorien och 
reduktionsdelningen hos Scinaia furcellata (jfr. SVEDELIUS, N., Zytologisch- 
entwicklungsgeschichtliche Studien äöber. Scinaia furcellata. — Nova Acta 
Soc. Scent. Ups: 1915): 
Docenten C. SKOTTSBERG föredrog om ett par fall af heterostyli i 
Patagoniens flora (jfr. SKOTTSBERG, C., Ett par fall af heterostyli i Pata- 
goniens flora. — Bot. Notiser 1915). 
Docenten G. SAMUELSSON höll ett föredrag om trädgränsen i Dalarnes 
fjälltrakter. 
Fastställandet af trädgränsens läge är i Dalafjällen förenadt med mer 
än vanligt stora svårigheter. Oftast öfvergår björkregionen utan be- 
stämd gräns i fjällregionens nedre del. Inom Sverige torde det endast 
vara vissa delar af de allra nordligaste fjällen, där förhållandena i större 
utsträckning äro något så när likartade med de i norra Dalarne och an- 
gränsande delar af Härjedalen. Här härska nämligen lafhedar, och i 
sådana stå i regel björkarna mycket glest; i synnerhet på mycket flacka 
fjällsluttningar äro såsom verkliga träd utbildade björkar sällsynta. De 
flesta exemplaren ha karaktären af m. 1. m. typiskt utbildade bordbjörkar, 
ofta med ruskor, som höja sig ofvan bordytan. 
Föredr. hade försökt att på ett 70-tal punkter bestämma trädgränsens 
läge för att på grundval af dessa siffror kunna konstruera isohypser för 
densamma inom området. Han ansåg, att dessa borde åskådliggöra läget 
af en gränslinje, som kunde betecknas som den »klimatiska trädgränsen». 
Denna hvilade på vissa teoretiska abstraktioner. Den borde anses vara 
belägen på den nivå, där björken upphör att uppträda som trädformig 
på lokaler, som i klimatiskt hänseende äro normala för trakten, och 
som alltså icke på grund af lokalklimatiska omständigheter, speciellt 
temperaturförhållanden, äro för trädväxten särskildt gynnsamma. Där- 
emot finge i detta hänseende ingen inskränkning göras för markbeskaffen- 
heten, utan borde hänsyn tagas äfven till isolerade björkgrupper, där 
björkarna antagit trädform, exempelvis på grund af god närings- och 
vattentillgång i marken. 
Den på detta sätt definierade klimatiska trädgränsen vore naturligen 
ej utan vidare direkt iakttagbar i naturen, hvarför dess läge i de spe- 
ciella fallen kunde bli föremål för skilda uppfattningar. Men detta gällde 
i lika hög grad äfven om den »öfre skogsgränsem» i t. ex. TH. C. E. 
FRIES” bemärkelse. Härtill kom, att föredr. icke kunnat finna, att träd- 
gränsen och skogsgränsen representera principiellt skilda begrepp. Det 
funnes ingen anledning, hvarför enstaka trädformiga björkar skulle kunna 
gå högre än det för sådana skulle vara möjligt att sammansluta sig till 
bestånd, när blott markbeskaffenheten möjliggjorde dylikt. 
Den klimatiska trädgränsen ligger inom Dalarne mer än 900 m. ö. h., 
åtminstone inom NV. delen af Långfjällsgruppen, kring Nipfjället, inom 
