471 
hållit sig vid Finse för studier öfver fjällvegetationen. På grund af sitt 
läge (1220 m. ö. h.)) är Finse en synnerligen bekväm utgångspunkt för 
sådana studier. Berggrunden i dalbottnarna och upp till 1440 m. ö. h. 
består af graniter, högplatåerna upp till 1600 m. bildas af skiffrar och 
Hallingskarven består af gnejs. Stora snömassor ligga kvar hela som- 
maren. 
Föredr. hade funnit c. 110 fjällväxter. Bland dessa representerades den 
sydliga gruppen af Kobresia bipartita, Pedicularis Oederi och Ranunculus 
aconitifolius, den bicentriska af Draba fladnizensis och Wahlbergella apetala. 
Ett 20-tal arter tillhörde BrLYyTttTsS skifferväxter. Af högfjällsarter före- 
kommo t. ex. Calabrosa algida, Sagina intermedia, Koenigia islandica, 
Poa laxa, P. "jemtlandica och Carex rufina. På Kirkedörsnuten anteck- 
nades på en höjd af öfver 1750 m. 11 fanerogamer. Bland de af föredr. 
inom området funna arterna voro Botrychium boreale, B. lanceolatum, 
Kobresia bipartita, Draba fladnizensis och Gentiana tenella nya för Har- 
danger och Söndre Bergenhus amt. 
Föredr. diskuterade indelningen af regio alpina och hade funnit den 
af VESTERGREN för Sarek genomförda indelningen tillämplig både i Da- 
larnes fjälltrakter och vid Finse. 
Vid Finse var gräshedsregionen c. 250 m. mäktig. Den vegetations- 
klädda delen af landskapet omkring Finse hade en mörkt gråbrun färg- 
ton, beroende på de dominerande mosshedarne. Lafhedarne voro dåligt 
utbildade. De vanligast förekommande lafhedstyperna voro Carex rigida- 
rika och Juncus trifidus-rika. De viktigaste mosshedarne voro Salix 
herbacea- och Cesia-hedar (med eller utan kärlväxter). Ängar förekommo 
här och där och bildade gröna fläckar på sluttningarna. Två serier 
kunde urskiljas, nämligen den mesofila och den xerofila. Till den xero- 
fila serien hörde Anthoxanthum odoratum- och Carex rigida-ängar, till 
den mesofila Geranium Ssilvaticum-, Alchemilla vulgaris-, Thalicetrum al- 
pinum- och Pohlia-ängar. På extrema snölägen förekommo två väsent- 
ligen olika serier af associationer, den ena, där smältvattnet blir stag- 
nerande, den andra där detsamma är öfversilande. Skarpast skiljas dessa 
genom bottenskiktet. För de stagnerande voro karakteristiska främst 
Diecranum-, Cesia- och Marsupella-arter, Oligotrichum hercynicum, Poly- 
trichum sexangulare, Solorina crocea; för de öfversilade Grimmia-, Philo- 
notis- och Pohlia-arter samt äfven Anthelia-arterna. Till de sista hörde 
också t. ex. Saxifraga- och Epilobium-arter. De stå för öfrigt källdragens 
associationer ytterst nära. 
Den 9 november 1915. 
Docenten H. KYLIN höll ett föredrag: Griffilhsia corallina, ett bidrag 
till Florideernas utvecklingshistoria (kommer att tryckas i Zeitschr. f. 
Botanik 1916). 
Fil. mag. O. DAHLGREN redogjorde för ett korsningsförsök med Capsella 
Heegeri och en Capsella-form med normal fruktform (jfr. denna tidskr. 
1915. p. 397). 
