472 
Fil. kand. R. STERNER demonstrerade en samling Viola-hybrider från 
Öland, bl. a. nya eller sällsynta kombinationer: Viola elatior X Riviniana, 
Riviniana X stagnina, silvestris X stagnina, elatior X pumila, elatior xX 
slagnina, pumila X rupestris, pumila X stagnina, canina X pumila, mira- 
bilis X silvestris. 
Den 23 november 1915. 
Professor R. SERNANDER höll ett föredrag om de svenska kalktuffer- 
nas flora och deras genesis (jfr. SERNANDER, R., Svenska kalktuffer. — 
Geol. Fören. Förhandl., 37. 1915). 
Docenten H. KYLIN referade R. WILLSTÄTTERS arbeten: Untersuchungen 
uber die Anthocyane IX (I, Annalen der Chemie, Bd. 401; 1913; ITI—X, 
sammastädes, Bd. 408, 1915). WILLSTÄTTERS första arbete gällde det blå 
färgämnet hos blåklinten. Detta har erhållit namnet cyanin. Hos blå- 
klinten förekommer det bundet vid kalium och betingar då en blå färg; 
blomkorgens inre blommor visa ofta violetta anstrykningar, hvilket beror 
på att allt cyanin här ej förekommer som kaliumsalt utan en del äfven 
som fritt cyanin, hvars färg är violett. Det för växtsamlare bekanta 
fenomenet, att blåklinten blekes vid prässning, beror på att färgämnet 
lätt öfvergår till en färglös modifikation. Detta kan förhindras genom 
behandling med koksalt. Rosornas röda färg betingas af samma färg- 
ämne som blåklintens blå, men cyaninet förekommer hos rosorna i 
sur cellsaft, binder sig därvid vid någon förhandenvarande växtsyra och 
erhåller då en röd färg. Cyaninet är en glykosid, som vid hydrolys 
sönderdelas i en färgkomponent, cyanidin, och 2 molekyler drufsocker. 
Det röda färgämnet hos lingon benämnes idein, och detta ger vid 
hydrolys upphof till samma färgkomponent som cyaninet, men ger i stället 
för drufsocker en molekyl galaktos. Idszeinet förekommer hos lingonen i 
sur lösning, bundet vid en växtsyra; i alkalisk lösning skulle färgen 
varit blå. 
Det är karaktäristiskt för ålla antocyaner, att de i sur lösning lätt 
binda sig vid den förhandenvarande växtsyran och därvid få en röd färg. 
De fria antocyanerna äro violetta (—rödvioletta). I alkalisk lösning gifva 
de alkalisalter, som till färgen äro blå. 
Den antocyan, som förekommer hos pelargonier, kallar WILLSTÄTTER 
för pelargonin, och den som förekommer hos riddarsporren för delfinin. 
Båda äro glykosiska och klyfvas vid hydrolys till drufsocker och en färg- 
komponent. Pelargoninet ger pelargonidin och delfininet ger delfinidin. 
Från kemisk synpunkt äro pelargonidin (Ci5 Hio 0O5), cyanidin (Ci5 
H:o 06) och delfinidin (C15 H1i0o O7) med hvarandra nära besläktade. 
WILLSTÄTTER har vidare undersökt antocyanerna hos blåbär (myrtillin), 
vindrufvor (önin), stockros (alteein), Malva  silvestris (malvin) och hos 
Pcoeonia (peonin). Samtliga antocyaner hafva visat sig vara glykosider. 
Färgkomponenten hos peoninet är ett metylderivat af cyanidin, de öfriga 
antocyanernas färgkomponent är däremot olika mono- eller dimetylderivat 
af delfinidin. 
