I920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 



handlede, naturligvis kan man sige, knaldsølvet og dets fremstilling. Kort 

 efter udsendte han en n}' meddelelse, om knaldselvets forhold til ammoniak. 

 LiEBiG opholdt sig i Erlangen til ud i marts 1822, da han reiste hjem 

 til Darmstadt. Det var nu bleven klart for ham, at han hverken i Bonn eller 

 i Erlangen kunde vente at opnaa det han onskede, at komme ind i 

 methoderne for exakt videnskabelig forskning, og da han mente, at dette 

 overhovedet ikke lod sig opnaa ved noget af de tyske universiteter, mod- 

 nedes hos ham beslutningen om at søge sin videre uddannelse i udlandet. 

 Paa Kast.ners anbefaling fik han et stipendium af den hessiske regjering, 

 og ud paa høsten reiste han til Paris. 



Den franske hovedstad var paa den tid ubestridt ogsaa kemiens hoved- 

 stad, og der var alt flere unge tyske videnskabsmænd, som havde søgt did. 

 LiEB.G blev nu en flittig tilhører ved Gay-Lussacs, Thénards og Dulongs 

 forelæsninger. Et par aar tidligere havde ogsaa Berzelius hørt dem, og 

 begge disse har i sine optegnelser brugt et og det samme udtryk om dem: 

 det var en nydelse at høre dem, siger de begge. Hvad Liebig isærdeles- 

 hed beundrede var foredragets logiske klarhed og den expérimentale bevis- 

 førelse, som blev lagt frem i methodisk ordnede og mesterligt udførte fore- 

 læsningsforsøg. Han fik derigjennem, har han sagt, den store mængde løs- 

 revne og uordnede kjendsgjerninger, han havde i sit hoved, bygget sammen 

 til en fast form. Forelæsningerne i Paris var, sagde han videre, en fuldstæn- 

 dig modsætning til de tyske, hvor methodcn var deduktiv og umuligt kunde 

 give lærebygningen nogen fast optømring. 



Platen havde i et av sine breve advaret ham mod altfor ensidigt at 

 hengive sig til sin videnskab, han burde ikke alene være kemiker, men og- 

 saa et fuldt dannet menneske med et almindeligere og friere syn paa hele 

 livet. Han raadede ham til at lære sprog og historie; Liebig følte vistnok 

 det berettigede i vennens raad, og ^et ser ud til, at han nu begyndte at 

 forstaa, at han burde have benyttet sin skolegang bedre og taget med de 

 gamle sprog; men jeg er nu, siger han, engang bunden til materialismen, 

 og det vil ikke være let at rive mig løs fra den. 



Hvad laboratorium angaar, saa havde der blandt de store franske 

 kemikere neppe været andre end Vauqueli.n, som havde taget elever, som 

 arbeidede under dem; men denne var nu netop gaaet af. Imidlertid fik han 

 adgang til Thé.nards laboratorium og fortsatte der sine arbeider. Han fandt, 

 at knaldsølv og knaldkviksølv var virkelige salte af en eiendommelig syre, 

 og meddelte dette i en afhandling, som blev forelagt akademiet allerede 

 28de juni 1823. Da han saa ved mødets slutning holdt paa at indpakke 

 sine præparater, blev han tiltalt af en herre, som meget venligt udspurgte 



