1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 



den unge professor i den korte tid, som var hengaaet siden hans kjølige 

 modtagelse, allerede havde vundet anerkjendelse og agtelse hos sine ældre 

 kolleger, og disse anbefalede hans ansogning med det resultat, at han mod 

 slutningen af aaret blev udnævnt til ordinær professor i kemi med en 

 gage af 800 fl. Det var lidet nok for én, men nu skulde to leve af det. 

 LiEBiG var om sommeren bleven forlovet, og han giftede sig i mai 1826. 

 Brudgommen var 23 aar og bruden 19. Men de to unge havde valgt 

 rigtigt, og ægteskabet blev overriiaade lykkeligt. 



LiEBiGS første tanke, da han tiltraadte sin stilling i Giessen, var, at han 

 maatte skaffe sig et laboratorium, hvor studenterne kunde faa anledning til 

 at arbeide selv. Han havde baade i Bonn og i Erlangen maattet savne 

 dette, og det var bleven klart for ham, at uden praktisk undervisning kunde 

 man ingen vei komme. Han betragtede derfor oprettelsen af et undervis- 

 ningslaboratorium som sin første og vigtigste opgave. 



Nu var et par aar før, paa grund af garnisonens flytning, en gammel 

 kaserne bleven ledig. Ved siden af hovedbygningen var der to mindre huse 

 for vagten, og det ene af disse var bleven overdraget til Zimmermann; det 

 tilfaldt nu hans efterfølger. Laboratoriet var i stueetagen, og professor- 

 boligen ovenpaa. Selve vagtstuen var ikke større end en skikkelig daglig- 

 stue (38 m. 2), og der var det egentlige laboratorium, medens den foranlig- 

 gende aabne halle, hvor vagten havde traadt an, blev taget til brug for ilde- 

 lugtende og ildsfarlige arbeider. Desuden var der et kammer med stengulv, 

 men uden ovn, og dette var baade veieværclse og materialbod samt præ- 

 paratsamling. Tilslut et lidet vaskekjøkken, som ogsaa professorens familie 

 maatte benytte. Det var det hele. 



Laboratoriet i vagtstuen, hvis indredning Liebig selv for største delen 

 maatte bekoste, havde midt paa gul\-et en muret herd med sandbad, og i 

 et af hjørnerne en ovn med sandbad for større retorter. løvrigt var der 

 9 arbeidspladse. Gas var der naturligvis ikke, og spirituslamper benyt- 

 tedes kun til mindre arbeider, saa at inddampninger og destillationer maatte 

 udføres med trækul i transportable smaa ovner, som anbragtes paa den 

 murede herd. Aftræk var der ikke tale om, og naar en retorte gik i 

 stykker og indholdet rendte ud over de glødende kul, blev hele rummet 

 fyldt med dampe, saa man maatte sætte døre og vinduer op og over hals 

 og hoved flygte ud i det frie, indtil alt var over. I veieværelset, hvor han 

 maatte opholde sig i timevis, frøs Liebig hele den kolde tid, og hans hel- 

 bred begyndte snart at lide derunder. Bevilgningerne til laboratoriet var 

 saa snaue, at han i etvæk maatte skyde til af egne smaa midler. En labo- 

 ratorietjener fik han først et par aar efter at laboratoriet var taget i brug, 

 og en assistent maatte han endnu i mange aar undvære. 



