TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



Saa smaat og tarveligt det hele stel end var, saa var dog universitets- 

 laboratoriet i Giessen det eneste sted, hvor man kunde faa en med praktiske 

 øvelser forbunden undervisning i kemi. Der strømmede ogsaa elever til fra 

 alle kanter, saa laboratoriet blev aldeles for lidet og utilstrækkeligt, men 

 alle LiEBiGs henvendelser til styrelsen om mere plads og større midler 

 blev endnu i mange aar frugtesløse. 



Det er aldeles forbausende og høres fast utroligt, hvormeget den unge 

 professor kunde udrette med de smaa midler. Før vi imidlertid gaar over 

 til hans expérimentale undersøgelser i den første periode af hans virk- 

 somhed i Giessen, vil vi et øieblik vende tilbage til knaldsølvet, som havde 

 spillet en saa betydningsfuld rolle i hans liv, og som endnu endnu en 

 gang skulde gribe ind ved at føre ham sammen med den mand, til hvilken 

 han gjennem hele livet blev knyttet i det allerinderligste venskab. 



Friedrich Wöhler var tre aar ældre end Liebig, og virkede som lærer 

 ved en kommunal realskole i Berlin. Han havde i 1822 frem.stillet cyan- 

 syren, og hans analyse viste, at den maatte have samme sammensætning som 

 knalds3fren. Da man hidtil ikke kjendte noget exempel paa, at stoffer med 

 høist forskjellige egenskaber kunde have den samme sammensætning, laa det 

 nær at formode, at en af analyserne maatte være urigtig. Liebig foretog 

 derfor en analyse af det cyansure sølv og fandt, at det indeholdt 6 pro- 

 cent sølv mindre end Wöhler havde fundet. Denne blev meget opbragt over 

 at være bleven beskyldt for en saa grov feil; han gjentog imidlertid analysen 

 og fandt det samme som før. Men sagen blev hurtigt opgjort, idet Liebig 

 efter et personligt samvær med sin modstander, som han i paaskeferien 

 1826 traf i Frankfurt, ligefrem erkjendte, at denne havde ret. Det solvsalt^ 

 han havde anal3'seret, var ikke rent. Det er bekjendt nok, at dette tilfælde 

 med knaldsyren og cyansyren var det første af dem, som nogle aar efter 

 gav Berzelius anledning til at opstille det saa vigtige begreb isoiiiefi. — 

 Under sit arbeide med knaldsyren havde Liebig ogsaa henvendt sin op 

 mærksomhed paa en anden explosiv substants, det s. k. indigobittert, som 

 senere fik navnet pikrinsyre, og offentliggjorde sine undersøgelser i 1828; 

 han havde bl. a. fundet, at den ikke, saaledes som man almindeligt antog, 

 indeholdt salpetersyre. Wöhler bestred dette, men denne gang var det 

 ham, som maatte give sig, og saaledes gik det op i op, den ene havde ikke 

 mere noget at lade den anden høre, og de to sammenstød endte, som det 

 ikke saa ofte gaar, med det fortroligste venskab. 



Et av LiEBiGS første, om ikke det allerførste, arbeider i Giessen var 

 en efter regjeringens anmodning foretaget analyse av saltsolen fra det hes- 

 siske bad Salzhausen. Der havde i moderluden skilt sig ud endel store 

 krystaller, som ved analysen viste sig at bestaa af kaliummagnesiumklorid 



