1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. II 



med krystalvand. Dette var den ferste iagttagelse af karnallit, der senere 

 fik saa stor betydning for kaliindustrien. Liebu; havde haabet af regje- 

 ringen at faa et honorar, som kunde hjælpe paa hans smaa indkomster, 

 men blev skuflet. 



Imidlertid' foretog han samme aar (1825) en undersøgelse af en salt- 

 sole fra Kreuznach. Han paaviste i denne en betydelig mængde jod, og 

 erholdt bl. a. en brun vædske af hoist ubehagelig lugt, som han ikke be- 

 skjæftigede sig nærmere med, idet han mente, at den ikke kunde være andet 

 en klorjod. Aaret efter blev imidlertid brom opdaget av B.-\lardi, moder- 

 luden af søvand, og da Liebig heraf tog anledning til at se nærmere paa sin 

 brune vædske, fandt han, at han virkelig allerede før Balardi havde havt 

 det nye element under sine hænder. Han fremstillede nu en større mængde 

 brom og endel nye bromforbindelser, ligesom han ogsaa bestemte bromets 

 atomvægt. Han havde altsaa ladet denne anledning til at opdage et nyt element 

 gaa fra sig, og han nævnte dette senere som et advarende exempel paa, 

 hvor farligt det er at lade sig lede af forudfattede meninger. — Disse arbei- 

 der viser forresten, at man dengang ikke var naaet frem til de analytiske 

 methoder, som senere kom til anvendelse, f. ex. til at skille kalk og mag- 

 nesia. Utfældt lerjord blev efter filtrering og udvaskning opløst i svovl- 

 syre, inddampet og glødet, saa det ser ud til, at man heller ikke var be- 

 gyndt at indaske filtrerne for at veie bundfaldene. 



Til mineralvandanalyserne slutter sig en kritisk afhandling, rettet mod 

 de gjængse naturfilosofiske forestillinger om, at disse vande ikke virkede saa 

 meget gjennem de ved analysen paaviste stoff'er, men meget mere ved en 

 eiendommelig art blanding og isærdeleshed ved ubekjendte, for kemien 

 endnu ikke tilgjængelige imponderabilia eller hemmelighedsfulde potenser. 

 LiEBiGs kemiske indvendinger mod den slags forestillinger er uangribeligt 

 korrekte — men ikke destomindre har man i vore dage i mineralvandenes 

 radioaktivitet faaet tag i en af de hemmelighedsfulde potenser, som natur- 

 filosoferne havde havt en forudanelse om. 



Blandt Liebigs vandundersøgelser er ogsaa at nævne regnvandet, i 

 hvilket han (1827) paaviste tilstedeværelsen af salpetersyre og nitrater. I 

 løbet af to aar undersøgtes 77 prøver, af hvilke de 17, som var faldne under 

 tordenveir, alle indeholdt salpetersyre, medens af de øvrige 60 der kun var 

 2, hvori spor deraf kunde paavises. 



Der var endnu noget, som i de første aar i Giessen lagde meget stærkt 

 beslag paa Liebigs arbeidskraft, og det var udarbeidelsen af en plan for 

 laboratorieundervisningen. Da dette var en ny sag, hvor han ikke havde 

 noget forbillede at gaa efter, maatte han selv udtænke og prøve sig frem. 

 Han lod de studerende begynde med kvalitativ analyse, først af rene ublan- 



