12 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



dede stoffer og derefter af blandinger. Saa fulgte fremstillingen af præ- 

 parater, som han lagde særlig vægt paa. idet den slags øvelser giver be- 

 gynderen indblik i forskjellige forhold, som han ikke lærer at kjende ved 

 analysen, og i saa henseende fremhævede han navnlig betydningen af kry- 

 stallisationen. Tilslut fulgte da forskjellige opgaver af mere speciel natur. 

 — • Og endnu den dag idag foregaar undervisningen paa laboratorierne 

 verden over efter disse Liebigs principer. 



En velkommen afveksling i arbeidslivet i Giessen var det for Liebig, 

 at han hosten 1828 af regjeringen blev sendt til Frankrige for at sætte 

 sig ind i roesukkerfabrikationen. Man ønskede at sætte en saadan industri 

 igang i Hessen, hvor man paa grund af afstanden fra havet maatte betale 

 kolonialsukkeret altfor dyrt. Han benyttede anledningen til i Paris at fornye 

 bekjendtskabet med Gay-Lussac og reiste saa til Nordfrankrig, hvor han 

 blev modtaget med den største forekommenhed, og fik se alt det han ønskede. 

 I sine breve til hjemmet udtalte han sig meget forhaabningsfuldt; intet er 

 lettere end at lave sukker, men for at gjøre det med fordel, dertil hører 

 tre hemmeligheder, yderste renlighed, utrætteligt arbeide og uafladelig op- 

 sigt. Da vi nu her hjemme ligesaa godt kan lave disse negler til hemme- 

 lighederne, saa ser jeg ingen vanskeligheder. Sukkeret var meget smukkere 

 end noget han hidtil havde seet, og han sendte hjem nogle sukkertopper, 

 af hvilke storhertugen skulde have en. — Efter den gunstige beretning Liebig 

 afgav om sin reise, blev der i begyndelsen af 30-aarene dannet et aktie- 

 selskab; men det gik ikke, og det varede endnu mange aar, før sukker- 

 industrien fik betydning for Tyskland. 



I 1830 reiste Liebig til Hamburg for under naturforskermødet at faa 

 anledning til at gjøre bekjendtskab med Berzelius, som han altid havde 

 sat meget hoit. Den gamfe mester paa sin side syntes rigtigt godt om 

 den unge djærve forsker og foreslog ham, at de skulde skrive til hinanden; 

 under denne korrespondance udvikledes der et saa godt forhold mellem 

 dem, at Berzelius foreslog, at de skulde skrive Du til hinanden. — Men 

 af grunde, som vi senere maa komme tilbage til, ophørte det venskabelige 

 forhold med tiden. 



I sin begeistring for Berzelius begynd^te Liebig at lære svensk for at 

 kunne arbeide en tid hos ham. Men da han (1832) skulde bringe dette 

 forsæt til udførelse, var der kolera i Stockholm, og istedet drog han til 

 Berlin, idet han underveis besøgte sin ven Wöhler, som aaret forud var 

 flyttet til Kassel. Liebig likte sig ikke i Berlin og var, som han siger i et 

 brev, glad over at komme tilbage til sit laboratorium og sin videnskab i 

 Giessen, hvor der ikke fandtes uenighed, spændte forhold eller skinsyge. 



