1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 1 3 



Det lader til, at han sigter til Mitsciieklich, der synes at have havt van- 

 skeligt for at komme ud af det med sine kolleger. 



I disse aar, omkring 1830, holdt Likbig paa med en hel del saavel 

 anorganiske som organiske arbeider. De præparative arbeider paa labora- 

 toriet medførte, at han nærmere studerede fremstillingen af liere anorganiske 

 forbindelser og forbedrede de hidtil anvendte methoder, saaiedesi 1831 ) kalium- 

 klorat, som man hidtil fremstillede ved at lede klorgas til kalilud; han lod 

 gasen virke paa kalkmælk, som var meget billigere, og overforte det dan- 

 nede kalciumklorat til kalisaltet ved hjælp af klorkalium — en méthode 

 som var den almindelig anvendte i en lang aarrække, indtil man lærte at 

 fremstille kloratet elektrol3-tisk. Han gav ogsaa bl. a. forbedrede forskrifter 

 for de forskjellige slags malerfarver, som han alt siden gutteaarene i farens 

 laboratorium havde arbeidet med 



Den organiske kemi var endnu i sin barndom; de fleste kemikere be- 

 skjæftigede sig med anorganiske arbeider, og der var forholdsvis faa, der 

 ligesom Liebig fortrinsvis interesserede sig for de organiske stoffer. Her er 

 først at nævne opdagelsen af hippursyren (1830); han fandt, at den inde- 

 holder benzoesyre i forbindelse med et ukjendt organisk stof ^ — Samme 

 aar udførte han sammen med WOhi.er en undersøgelse af honningsten- 

 syren. Af saltenes forhold ved ophedning sluttede de, at syren — hermed 

 mentes den tid den vandfri syre eller den del af syren, som i saltene er 

 bundet til metaloxyd — ikke kunde indeholde vandstof, og ved analyse 

 av sølvsaltet kom de til formelen C4O3, som svarer til den nu antagne 

 (3 C40;5 -f- 3 H:;0 ^- C12H0O12). — Aaret efter gav Liebig en meddelelse om 

 de natiirligt forekommende plantebaser, som i 20-aarene isærdeleshed havde 

 tiltrukket sig de franske kemikeres opmærksomhed og var blevne analyserede 

 av Dumas og Pelletier Liebig havde fundet, at disse basers evne til at 

 neutralisere syrerne stod i forhold til deres indhold af kvæ-lstof; videre 

 havde han fundet, at de vandfri baser ligeoverfor vandstofsyrerne forholder 

 sig .som ammoniak, adderer dem direkte til sig. Men med surstofsyrerne 

 forbinder de sig under optagen af vand; med surstofsyrer menes her de 

 vandfri syrer, f. ex. SO;,, svovlsyre. — Han erkjendte, at den basiske 

 karakter udelukkende avhænger af kvælstoffet, og han bestred, at kvæl- 

 stoff'ri organiske substantser, som f. ex. salicin, kunde danne salte med 

 syrerne. 



I 1832 offentliggjorde han sine allerede i 1829 paabegyndte under- 

 søgelser om klorets virkning paa forskjellige organiske stoffer, og ved dets 



1 At dette var glykoko!!, fandt man forst 1846. 



