H 



TH. HIORTDAHL. M.-N. KI. 



indvirkning paa alkohol opdagede han kloral og kloralhydrat; kloralets 

 spaltning med alkalier førte til opdagelsen av kloroformen. Det lykkedes 

 ham dog ikke at faststille disse substantsers sammensætning; han holdt 

 kloroformen for et klorkulstof QCI5, og erkjendte heller ikke, at kloral 

 indeholdt vandstof. Det var først J. B. A. Dumas (1800 — 1884), som nogle 

 aar efter afledede den rigtige formel for kloroform ved bestemmelsen af 

 dets damptæthed. Liebig medgav straks, at Dumas havde ret; han fandt 

 damptætheden aldeles afgjørende, men han kunde ikke tro paa, at Dumas 

 — som man af hans meddelelse maatte faa indtryk af — virkelig ved nye 

 analyser havde kunnet bestemme det saa ubetydelige indhold af vandstof; 

 dette, sagde han ligefrem, holdt han for charlataneri. 



De vanskeligheder, som Liebig stødte paa ved analysen af organiske 

 stoffer, ansporede ham til at undergive den organiske elementår- 

 analyse en indgaaende kritik og bearbeidelse. Det kostede ham 6 aars 

 arbeide, og først i 1831 kunde han oflfentliggjøre det. — Elementar- 

 analysen grunder sig som bekjendt paa bestemmelse af de mængder 

 vand og kulsyregas, som dannes ved forbrænding af en vis mængde sub- 

 stants. Man havde allerede i længere tid brugt det af Berzelius (1814) 

 indførte horizontale forbrændingsrør, forbundet med et veiet klorkalcium- 

 rør, saa vandet kunde bestemmes direkte vægtanalytisk, medens det andet 

 forbrændingsprodukt, kulsyregasen, hidtil altid var bestemt volumetrisk. 

 Men ved analysen af kvælstofforbindelser, saaledes ved hippursyren og 

 alkaloiderne, viste der sig visse vanskeligheder ved at bestemme volumfor- 

 holdet mellem kulsyregasen og kvælstoffet. Liebig gik da, efter en række 

 forgjæves forsøg siger han, over til ganske at skille kvælstoffets bestemmelse 

 fra kulstoffets, eller til foruden den egentlige hovedanalyse for kulstof og 

 vandstof tillige at foretage en særskilt analyse for kvælstoffet. Liebigs kvæl- 

 stofbestemmelse blev meget snart fortrængt av Dumas' méthode, som kort 

 efter blev offentliggjort; men hans principer for hovedanalysen holder sig 

 endnu i vore dage. Det væsentlige her er, at ogsaa kulsyrebestemmelsen 

 nu blev vægtanalytisk. Hertil bruges, siger Liebig, et apparat, »ved hvilket 

 der ikke er noget nyt uden dets enkelhed og paalidelighed«. Denne høist 

 beskedne karakteristik gjælder kaliapparatet, der regnes for et af kemiens 

 klassiske apparater, og som endnu den dag idag bruges af alle. Den 

 vægtanalytiske bestemmelse af kulsyregasen medførte den for resultatets 

 nøiagtighed ikke uvæsentlige fordel, at man kunde anvende noget mere 

 substants end før, da man generedes af det store gasvolum, som maatte op- 

 samles. Liebig har noget senere flere gange fremhævet, at den væsent- 

 lige fordel ved hans méthode ikke er nogen større nøiagtighed, men alene 



