l8 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



udkom først 1843. — Det havde paa grund af hans saa stærkt optagne 

 tid gaaet altfor langsomt med begge disse publikationer, og de hvilede ofte 

 tungt paa ham; han skrev engang til Wöhler, at han aldrig mere vilde 

 befatte sig med at skrive bøger — men han gjorde det alligevel, heldigvis, 

 som vi senere skal høre. 



Det literære foretagende, som mest interesserede ham, var imidlertid 

 hans redaktionsvirksomhed. I 1831 indtraadte han i redaktionen af Geigkrs 

 siden 1823 udgivne Magazin für die Pharmacie und die dahin einschlagenden 

 Wissenschaften, og titelen blev da suppleret med »in Verbindung mit 

 einer Experimentalkritik«. Meningen dermed var, at de forsøg, som med- 

 deltes, skulde prøves. Saadant kræver selvfølgelig meget arbeide, men 

 LiEBiG gjennemførte det i stor utstrækning, og hans kritiker gav mange 

 værdifulde og gode vink. Dette var den beskedne begyndelse til de be- 

 kjendte saa heit anseede Justus Liebigs Annalen der Chemie, hvor man 

 i de ældre aargange som efterskrift til afhandlingerne ofte finder noter 

 med signaturen J. L.; de er af og til meget drøie. Saaledes havde en for- 

 øvrigt ukjendt forfatter indsendt en afhandling om fremstilling af helvedes- 

 sten efter en forskrift af Dumenil (apotheker i Hannover), som fældte sølvet 

 med natriumacetat og opløste bundfaldet i salpetersyre. Men, skriver for- 

 fatteren, hvor blev jeg ikke forbauset, forundret og ærgerlig, da sølvsaltet 

 ikke selv ved stærk og langvarig ophedning vilde opløse sig i salpetersyre 

 af sp. v. 1.27. Den uheldige doctor faar følgende besked: Hovedbestand- 

 delen af Deres afhandlinger pleier at være vand, som er forvandlet til 

 sværte og papir. Hvorfor har De denne gang sparet paa vandet? Havde 

 De sat noget vand til, saa var Dumeml vedblevet at være en troværdig 

 mand. Men med det vand, De har sparet, har De vasket ham æren af 

 Jivet. Ved De da virkelig ikke, at sølv ikke opløser sig i saa stærk salpe- 

 tersyre? De burde have fortyndet den lidt. — Eller, Büchner havde i sit 

 Repertorium für Pharmacie givet et uddrag af Berzelius' afhandling om vin- 

 syrens og druesyrens isomeri, og som yderligere exempler paa isomeri 

 bl. a. nævnt vanddamp og knaldgas samt ammoniak og en blanding af 

 kvælstofgas med sit tredobbelte volum vandstof. Han fik naturligvis sit 

 pas ordentligt paaskrevet. 



Naar selv en saa anseet og fortjent mand som J. A. Büchner (1783 — 

 1852), professor ved universitetet i München, kunde sætte sig til at skrive 

 sligt, saa kan man godt forstaa, at kritik var bleven en nødvendighed for 

 den kemiske literatur i Tyskland. Liebig brugte skarp lud, men den virkede 

 rensende. Herom har han siden sagt: Man spør mig om, hvad den slags 

 drøie og hensynsløse kritik skal tjene til i journalerne? Kunde ikke en- 

 hver haandbog være dommer for den slags arbeider? Nei, den kemiske 



