20 



TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



gift er altfor stor efter de begreber, i hvilke styrelsen er opvokset. Derfor 

 er man ikke istand til at uddanne en kemiker eller en fysiolog ved noget 

 af landets seks universiteter, som alle ganske mangler laboratorier. — I 

 Berlin tog man kritiken paa en ganske anden maade end i Wien; man 

 blev fornærmet, og i flere aar fik Liebigs elever ikke stillinger ved de 

 preussiske universiteter; der gik endnu mere end tyve aar hen, før disse 

 havde faaet sine laboratorier. 



LiEBiG redigerede annalerne saa længe han levede; i 1832 indtraadte 

 WöHLER i redaktionen, og denne var ligeledes med helt til sin død. I slut- 

 ningen af 30-aarene deltog tn kortere tid i redaktionen Fr. Mohr (1806 — 

 79), apotheker i Koblenz og senere professor i Bonn. Liebig havde i denne 

 tid villet forsøge at omdanne sine annaler til et internationalt tidsskrift, og 

 i 1837 blev redaktionen tiltraadt af to fremragende udlændinger, Graham 

 og Dumas; men de gik ud igjen allerede 1842. Senere har til forskjellige 

 tider andre deltaget i redaktionen. Av særlig betydning var Wöhlers del- 

 tagen; hans mere stilfærdige natur lagde ved mange leiligheder — man ser 

 det af hans breve — en gavnlig dæmper paa Liebig, som var opbrusende 

 og polemisk anlagt. 



Vi vil her gjenoptage beretningen om Liebigs experimentalundersøgelser, 

 som blev afbrudt ved aaret 1832. Samme aar i mai havde Wöhler fore- 

 slaaet ham, at de i fællesskab skulde foretage en undersøgelse af bitterman- 

 delolien. Liebig havde netop tænkt paa det samme ^ og han havde allerede 

 bestilt olien. Han kunde imidlertid ikke faa den i Tyskland, men maatte 

 lade den komme fra Paris. Ud paa sommeren begyndte de paa arbeidet, 

 hver for sig. Saa døde Wöhlers unge hustru, og Liebig fik ham nu ned 

 til sig i Giessen, hvor han trøstede enkemanden saa godt, at de i løbet af 

 juli og august, i en 4 — 5 ugers tid, fik færdigt det arbeide, som satte frugt 

 i den berømte afhandling om benzoesyrens radikal. 



Her maa vi erindre, at udtrykket radikal efter Lavoisier og endnu 

 fremdeles paa denne tid betegnede det stof, som i en syre er bundet til 

 surstof: S saaledes radikalet for svovlsyre, SO3. Berzelius betragtede 

 radikalerne som uforanderlige atomgrupper, der ikke kunde indeholde sur- 

 stof, klor eller andre elektronegative elementer. 



Naar man i den organiske kemis mørke omraade, saaledes begyndte 

 de to venners afhandling, støder paa et lyst punkt, der ser ud som en 



^ S ladant sammentræf af ideer havde hændt de to gode venner før. Liebig skrev 

 herom: Det ser ud til, at vore hoveder maa være organiserede paa samme vis. Naar 

 Du nj'ser i Kassel, siger jeg ganske vist prosit i Giessen, og tænder Du dig en pibe 

 der, saa rø^er jeg her; nu tror jeg paa det utroligste. 



