TH. HIORTDAHL M.-N. Kl. 



langte at ethvert sammensat stof skulde have to bestanddele, en positiv og 

 en negativ, og da maatte benzoyl, uagtet dets med syreradikalernes analoge 

 egenskaber, være et oxyd Ci,Hio -I- O^ iC-Hr, + O), 



Nu betragtede han ogsaa baade alkohol og æther som oxyder, men 

 af to forskjellige radikaler, alkohol som C2H,; -t- O og æther som QHio -f O. 

 Æther svarede til de anorganiske oxyder, og de sammensatte æthere 

 svarede til disses salte. Berzelius valgte radikalerne af de organiske 

 stoffer, saaledes at han kunde betragte dem dualistisk, i lighed med de 

 anorganiske, men Liebig saa i radikalerne kun et udtryk for sammen- 

 hængen mellem de forskjellige stoffer, som kunde udledes fra samme 

 radikal. Radikalerne blev saaledes for ham grundlaget for en systematisk 

 behandling af den organiske kemi. 



Liebig tog nu (1834) op sporsmaalet om alkohols og æthers konstitu- 

 tion. Han vilde ikke gaa med paa Dlmas og Boullays opfatning af 

 æther som et hydrat af ætherin; den maatte være et oxyd. og forsaavidt 

 sluttede han sig til Berzelius. Men han kunde ikke være enig med ham 

 i at antage to forskjellige radikaler for æther og alkohol, som aabenbart 

 hørte sammen ligesom kaliumoxyd og kalihydrat. Det for begge fælles 

 radikal kaldte han æi/iyl, C4H10 (nu C2H5), og opstillede: 



æther C^Hio • O 



alkohol QHio . OHoO 



æthylklorid C4Hirj . CU. 



Han undgik saaledes den feil, Berzelius havde begaaet ved at antage 

 forskjellige radikaler for alkohol og æther; men dette opnaaede han, som 

 man ser, kun ved at give alkohol og æthylklorid dobbelt saa stor molekyl- 

 vægt, som de skulde have. Han var vistnok selv opmærksom derpaa, 

 men han fandt ikke, at alkoholens lavere damptæthed talte imod at give 

 den samme radikal som æther. De allerfleste af tidens kemikere var 

 heller ikke endnu blevne sig bevidst den virkelige betydning av Avoga- 

 DRos lov. 



Om der end saaledes var nogen forskjel mellem Berzelius' og Lie- 

 bigs opfatning af denne gruppe organiske forbindelser, saa var de imid- 

 lertid begge enige i, at den viste megen lighed med de anorganiske for- 

 bindelser — æthyl spillede samme rolle som kalium eller ammonium. 



len afhandling om alkoholens oxydationsprodukter gav Liebig (1835) 

 yderligere bidrag til denne del af den organiske kemi, navnlig derved at 

 han opdagede aldehyd og faststillede sammensætningen af dette stof, som 

 DÖBEREINER allerede tidligere havde havt under hænderne (surstofæther). 

 Her bør ogsaa nævnes, at han paa grund af aldehydets lave kogepunkt 



