26 TH HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



klassificering, undersøgelse af radikalerne og deres egenskaber, eller med 

 ét ord de organiske stoffers videnskabelige kemi. 



Dette er programmet for radikaltheorien, og dermed havde Bf.rzelius' 

 dualistiske system og elektrokemiske theori, som i lange tider havde hersket 

 uindskrænket i den anorganiske kemi, ogsaa lagt den organiske kemi 

 under sig. Da Liebig nogle aar efter udgav sin Handbuch der organischen 

 Chemie, definerede han ogsaa denne del af kemien som de sammensatte 

 radikalers kemi. 



Berzelius var vistnok tilfreds med udsoningen mellem de to mod- 

 standere, men han spaaede, at enigheden ikke vilde vare længe, og han 

 fik ret. Hele det saa stort anlagte smukke program frembragte kun et 

 eneste arbeide. — Liebig havde i længere tid beskjæftiget sig med under- 

 søgelse af organiske syrer, og under opholdet i Paris gjort Dumas be- 

 kjendt med sine resultater. Da denne erklærede sig enig i hans anskuelser, 

 nedskrev Liebig i begges navn en kort meddelelse og forelagde den for 

 akademiet; den indeholder et program for læren om de flcrbasiske syrer, og 

 den paatagelige forskjel i stilen mellem denne og den første meddelelse, 

 som vi ovenfor har gjengivet noget af, gjør det overveiende sandsynligt, 

 at det er Liebig, som er forfatteren. Dermed var imidlertid forstaaelsen til 

 ende. Dumas optraadte kort efter paa en saadan maade, at Liebig for at 

 værge sin prioritet, fandt sig nødsaget til at sende akademiet en skrivelse 

 til nærmere oplysning. Dette fremkaldte et brud, og de to store kemikere 

 gik herefter hver sine veie. 



Liebig offentliggjorde aaret efter (1838) sin afhandling om de orga- 

 niske syrers konstitution, idet han oplyste, at Dumas og han nu var blevne 

 enige om at arbeide hver for sig. 



Her maa vi gjenkalde i erindringen, at man siden Lavoisiers tid 

 antog, at det var surstoffet, som var det nødvendige og karakteristiske 

 element, i syrerne, og disse (de s. k. vandfri syrer) var oxyder af ikke- 

 metaller, som forbandt sig med metaloxyderne til salte. Men efterat 

 man havde lært at kjende syrer, der ligesom saltsyren ikke indeholder 

 surstof, udtalte Davy allerede 18 15, at det er vandstoffet, som er den 

 væsentlige bestanddel af alle syrer, og at saltene fremkommer, naar det 

 erstattes af metaller. Berzel"ius var vistnok opmærksom paa, at der var 

 meget, som talte for denne nye anskuelse, der samlede alle syrerne under 

 et tælles synspunkt, men han vilde ikke tage skridtet fuldt ud, og ind- 

 skrænkede- sig til at inddele syrerne i surstofsyrer og vandstofsyrer. 

 Saltene inddelte han (1825) i surstofsalte (amfidsale) og haloidsalte, de første 

 bestaaende af (vandfri) syre og metaloxyd, de sidstnævnte derimod af et 



