I920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 27 



halogen og et metal. Og Berzelius' autoritet var saa stor, at kemikerne i 

 mange aar holdt sig til dette. 



Med hensyn til syrernes mætningskapacitet antog man i ahiiindelighed 

 med Berzki.iUS, at et atom syre forbandt sig med et atom base, hvorved 

 er at bemærke, at udtrykket atom her og i det nærmest følgende svarer 

 til, hvad vi nu kalder molekyl. 



hnidlertid fandt (1834) englænderen Graham (1805 — 1869), at fosfor- 

 syren danner salte, som paa et atom syre indeholder et, to" eller tre atomer 

 base, og denne syre var derved kommet i en særstilling blandt de øvrige 

 syrer man kjendte paa den tid. 



Det var paa dette av Graham givne grundlag, at Liebig nu byggede 

 videre, idet han analyserede og nølere undersøgte henimod en halv snes 

 forskjellige organiske syrer og deres salte. Analysen af saltene tjente 

 til at bestemme syrernes atomvægter, og hertil brugte han fortrinsvis sølv- 

 saltene, idet sølvoxydet er den lettest reducerbare base og sølvsaltenes 

 analyse er baade let og paalidelig. Ved undersøgelsen af cyanursyren 

 viste det sig, at medens dens før kjendte alkalisalte indeholdt et eller to 

 atomer base, saa indeholdt dens ny fremstillede sølvsalt tre atomer, lige- 

 som fosforsyren. Ogsaa citronsyre og mckonsyre gav salte med indtil 3 

 atomer baser, medens æblesyren og vinsyren høist optog to. Den første 

 del af afhandlingen, i hvilken alle disse undersøgelser er optagne, har 

 som overskrift Thatsächliches; de to følgende afsnit er overskrevne Theorie 

 og Hypothese. 



Forsøgene viser, siger Liebig, at vore sædvanlige forestillinger om 

 syrernes konstitution maa forandres; den tilvante betragtning, at den 

 mængde syre, som forbinder sig med et atom base, er syrens atomvægt, 

 har vist sig afgjort uholdbar for de undersøgte ni organiske syrer, lige- 

 som den ogsaa er det for fosforsyrens vedkommende. 



Ved siden af den nu herskende anskuelse om saltenes konstitution, 

 fortsætter han, har man den af Davv fremsatte. Han havde alt for flere 

 aar siden — han vovede næsten ikke at tilstaa det — bestræbt sig for at 

 finde bevis for den sidstnævnte anskuelse, som forekom ham at have 

 særlig betydning derved, at den bringer forbindelserne i et harmonisk 

 forhold ved nedbrydningen af den skranke, som har været reist mellem sur- 

 stofsaltene og haloidsaltene. — Efter de herskende anskuelser er svovlsyre- 

 hydrat en forbindelse af svolvsyre (SO;s) med vand, hvilket sidste kan 

 erstattes af en ækvivalent mængde metaloxyd; kaliumsulfat er saaledes 

 SO3 -f- KO. Efter Davy er svovlsyren en vand.stofsyre, hvis radikal inde- 

 holder svovl og surstof, og kaliumsulfat er da SO4 + K. Den sidstnævnte 

 formel, siger nu Liebig videre, ser ved første øiekast noget unaturlig ud; 



