1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 29 



grundsætning at undgaa alt, som kunde vække tvivl«. Liebig imødegik 

 ham straks og paaviste, at paastanden om, at saltene ikke havde været 

 rene, alene grundede sig paa en urigtig iagttagelse af Hess. Ilvad den 

 ovenfor nævnte grundsætning angaar, maatte han beklage, at den, som det 

 lod til. var ancrkjcndt i Petersburg; i Giessen har man altid fundet den absolut 

 forkastelig. — Hess kom igjen engang til, men Liebig tog atter til gjen- 

 mæle og karakteriserede Hess' forsøg som overfladiske og utilstrækkelige; 

 de kunde passe for en begynder, som var bleven fornærmet over, at andre 

 kunde finde noget der, hvor han havde været. 



Ved denne tid (1838) havde Regnault (1810 — 1878) offentliggjort en 

 række analyser af organiske baser, isærdeleshed naturlige alkaloider, mor- 

 fin, kinin, stryknin o. 1., og dette foranledigede Liebig til en ny under- 

 søgelse af disse stoffer, om hvis formler der endnu var nogen usikkerhed. 

 Han fandt det nødvendigt at faa deres atomvægter noiere bestemt og ind- 

 førte nu den méthode, som siden har været saa meget benyttet, at ophede 

 platinadobbelsaltene, der som oftest er lette at fremstille i ren tilstand. 

 De ved denne leilighed undersøgte baser var alle saadanne som inde- 

 holder surstof. 



Men Liebig havde ogsaa allerede noget før (1834), uden at vi endnu 

 har fundet anledning til at nævne det, fremstillet en surstoftri base, mela- 

 min. Udgangspunktet var svovlcyanammonium, med hvis spaltningspro- 

 dukter han allerede siden 1829 havde beskjæftiget sig. Det efterlader ved 

 stærk ophedning et residuum, som han kaldte melam, og som ved alkalier 

 spaltes til to baser, ammelin og melamin, af hvilke den sidste, som alle- 

 rede nævnt, er surstoffri; den forbinder sig med syrerne ligesom am- 

 moniak. 



Liebig fik, da han i slutningen af 30-aarene skulde udarbeide artikelen 

 organiske baser for sin Handwörterbuch, herigjennem anledning til at ud- 

 tale sin opfatning af disse basers konstitution. De er efter ham forbin- 

 delser af det sammensatte radikal amid. Ad = N2H4 (nu NH-j), hvis vand- 

 stofforbindelse er ammoniak, ligesom blaasyren er vandstoftbrbindelse af 

 radikalet cyan; det første af disse to radikaler er basedannende, medens 

 cyan er syredannende: 



Cya + O3 Cy3 -f- Ada 



cyansyre melamin 



Hvis vi, siger han videre, var istand til at erstatte surstoffet i æthyloxyd 

 og methyloxyd med amid, vilde vi, uden ringeste tvivl, faa forbindelser, 

 som vilde ligne ammoniak. Forbindelsen Ae + Ad ( CoHr, . NH.,) vilde 

 vise basiske egenskaber. 



