38 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



I atmosfæren, fra hvilken altsaa planternes kulstof kommer, existerer 

 dette element kun som kulsyregas. Hovedbestanddelene af planterne inde- 

 holder kulstof og vandets elementer, og alle indeholder mindre surstof 

 end kulsyren. Planterne maa altsaa være istand til at dekomponere denne, 

 skille kulstoffet fra surstoffet. Det sidstnævnte kommer tilbage til atmo- 

 sfæren, medens kulstoffet forbinder sig med vandets elementer, og for den 

 kulsyregas, hvis kulstof optages af planterne, faar atmosfæren en tilsvarende 

 mængde surstof tilbage. 



Dyrenes og planternes liv er paa det nøieste knyttet til hinanden; de 

 første udaander kulsyren, og planterne indaander den. Det medium, i hvilket 

 dette foregaar, luften, forbliver uforandret i sin sammensætning. 



Nu havde det vistnok allerede i den sidste fjerdedel af det foregaa- 

 ende aarhundred været bragt paa det rene, at grønne plantedele i sollyset 

 optager kulsyregas og afgiver surstof. Og Th. de Saussure (1767 — 1845) 

 havde paavist, at planterne derunder tiltager i vægt; han paaviste ogsaa, at 

 vægtforøgelsen er større end den optagne kulstofmængde, saa at med kul- 

 stoffet ogsaa vandets elementer var assimilerede af planten. Men om man 

 end saaledes havde erkjendt kulsyren som plantenæringsmiddel, mente man 

 dog, at dens mængde i atmosfæren, der kun dreier sig om 0,1 pet., ikke 

 paa langt nær kunde strække til for at dække kulstofbehovet for den hele 

 vegetation paa jordens overflade. Liebig viste imidlertid ved en ligesaa 

 enkel som uigjendrivelig beregning, at den er endogsaa mere end til- 

 strækkelig. 



I udforskningen af livets hemmeligheder, siges der fremdeles, har 

 fysiologerne hidtil ikke taget kemien med, og det er dog kun den, som 

 kan vise rigtig vei. De har ikke villet tage den med, fordi den tilintet- 

 gjør de organer, den undersøger; de har da ikke forstaaet, at kemien 

 virker som anatomens kniv, der maa ødelægge legemet for at kunne give 

 oplysning om det. Istedetfor at bruge moderne naturvidenskab har fysio- 

 logerne grebet til naturfilosofiens hemmelighedsfulde livskraft, og hvergang 

 de kommer ind paa den, saa svigter deres øie, forstand, dømmekraft og 

 tænkeevne, alt lammes og alt forbliver uforklarligt. Men naar vi ved ke- 

 miens hjælp finder de former, i hvilke planterne optager næringen, og 

 naar vi jævnfører næringens sammensætning med sammensætningen af 

 planternes bestanddele, saa vil, uden nogen tvivl, kilden til alle dens 

 elementer ikke undgaa os. 



Om end Liebig saaledes bestred, at humus er det direkte kulstofgivende 

 næringsmiddel for planterne, saa tillagde han den dog megen betydning 

 som et for planternes udvikling gunstigt medium. Den er i luften let for- 

 anderlig, oxyderbar, og giver saaledes kulsyre, der kan opsuges med vand 



