1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 4I 



opnaaes ved at bruge stoffer, som indeholder deres bestanddele. Hoved- 

 sagen er, at jorden faar erstattet alt det, som er gaaet bort med de solgte 

 produkter; i hvilken form dette sker, ved dvrisk gjødning eller ved aske 

 eller ben, er ligegyldigt. Der vil, siger han videre, komme en tid. da man 

 vil gjøde jorden med stoffer, som tilvirkes i kemiske fabriker, ligesom 

 lægerne nu bruger kemiske præparater. 



F'aar ikke jorden saadan fuldstændig erstatning, kommer den til at 

 mangle betingelserne for fortsat frugtbarhed, og den bliver da brugt paa 

 rov. LiEBiG har gjentagende, navnlig i de seneste udgaver, paavist, at det 

 paa den tid almindelige jordbrug med staldgjodsel uden indkjøb af for- 

 midler for dyrene eller gjødningsmidler for planterne, ligefrem er en rov- 

 drift. Da de mineralske bestanddele i dyrenes for er tagne fra jorden, saa 

 bringer dyrenes gjødsel ingen nye plantenærende bestanddele med, og de 

 bestanddele, som indeholdes i den solgte avling, kommer heller ikke tilbage 

 til jordbruget. Erstatningen bliver saaledes ufuldstændig, og dette maa 

 sent eller tidligt føre til, at jorden taber sin frugtbarhed og ikke længer 

 er istand til at ernære befolkningen. Naar der indtræder et saadant mis- 

 forhold mellem befolkningens behov og jordens evne til at give den 

 næring, bliver menneskerne nødt til at søge ligevægt oprettet, f. ex. 

 ved at flytte eller udvandre. Liebig ser heri en af de vigtigste aarsager 

 til de store folkevandringer, som historien omtaler; de udgik fra lande, 

 som ved den udpinte jords ufrugtbarhed var blevne ubeboelige, og rettedes 

 mod frugtbarere jordstrøg. 



Det som holder de menneskelige samfund sammen eller driver dem 

 fra hinanden, og som lader nationer og stater forsvinde eller blive mæg- 

 tige, det er i det hele taget og har til alle tider været den jord, paa hvilken 

 de bor. 



Dette er i største korthed det væsentlige af bogens første del. Anden 

 del omhandler de kemiske processer ved forraadnelse og gjæring^. \^an- 

 skeligheden ved at forklare disse helt fra de ældste tider iagttagne pro- 

 cesser ligger deri, at de har en ganske anden karakter end de alminde- 

 lige kemiske omsætninger, idet der ikke er noget bestemt vægtsforhold 

 mellem mængderne af dekompositionsprodukterne og det stof som bevirker 

 dekompositionen. Medens disse mængder ellers staar i et bestemt og ufor- 

 anderligt forhold, saa kan her en yderst ringe mængde af et ferment be- 

 virke dekompositionen af overmaade store mængder andre stoffer. 



De hører forsaavidt under samme kategori som de fænomener, Mrr- 

 SCHERLICH havde betegnet som kontaktvirkninger. Berzelius søgte at for- 



^ Dette afsnit er ikke medtaget i de seneste udgaver. 



