1920. No. 8. JUSTUS LItBIG. 43 



botanikerne, som havde meget at sige paa bogen, saaledes bl. a. Spkenc.kl, 

 M. J. ScHi.EiDKN (1804—81) og Hucio V, MoHi. (1805 — 72). Man fandt, at 

 der manglede vækstforsog, og at der i det hele taget var for mange paastande, 

 som manglede bevis. 1 særdeleshed fæstede man sig derved, at Liebigs 

 fiemstilling af kulsyren som plantenæringsmiddel allerede ved de Saussures 

 og andres arbeider var kjendt før ', og det blev sagt, at det rigtige, som 

 fandtes i bogen, ikke var nyt og det, som \'nr nyt, ikke var rigtigt. 



I Fritz Reuters Landmandsliv, der udkom nogle aar efter, er bogen 

 nævnt flere gange, og man faar indtryk af, at der i landmandskredse ikke 

 var nogen videre stemning for den; de to gamle, virkelig dygtige og er- 

 farne landmænd, der rigtignok ikke havde nogen anelse om kemi, og som 

 havde ladet skolelæreren læse bogen hoit for sig, er enige om, at den er 

 det rene og skjære blæreri; man vil saa gjerne se lærd ud. — Om stem- 

 ningen i landmandskredse har E. v. Lippman.n nylig meddelt et træk. 

 LiEBiGs gamle velynder v. Humboldt vilde gjerne have ham udnævnt til 

 ridder af den preussiske orden pour le mérite, hvis kansler han var. 

 Ordenens fredsklasse tæller kun et meget begrænset antal medlemmer, og 

 et nyt medlem kan kun optages efter votering blandt disse. Da der nogen 

 tid efter at bogen var udkommet, blev en plads ledig, skrev kansleren til 

 en hel del af medlemmerne og fik bejaende svar fra saa mange, at han an- 

 saa det tilstrækkeligt. Men saa faldt en af disse fra — det var Liebigs 

 gamle lærer Schelli.ng; han havde en svigersøn, som var landmand, og 

 denne havde sagt ham, at Liebigs gjødninger ikke duede noget. 



Med den store betydning, Liebig tillagde planternes mineralske be- 

 standdele, maatte det være ham magtpaaliggende at tage kemien til hjælp 

 for at fremstille kunstgjødning. Da ben og andre naturlige fosfater er for 

 tungt opløselige, behandlede han dem med svovlsyre, og gav derved stodet 

 til fabrikationen af superfosfater, som tog sin begyndelse i England 1841 

 og snart udviklede sig til en betydelig industri. Men han var ikke saa 

 heldig med sine s. k. patentgjødninger. Han forsøgte i midten af 40-aarene 

 efter askeanalyserne for hver af landbrugets kulturplanter at konstruere 

 blandinger, som uden at indeholde noget overflødigt eller uvedkommende 

 kunde give jorden fuld erstatning for det, som blev taget fra den, saaledes 



1 Denne kritik har Liebig imødegaaet i udgaven af 1842. Han havde, siger han, simpelt- 

 hen sat et lys ind i et mørkt værelse, hvor der var forskjellige møbler og gjenstande, 

 som man ikke kunde se, og som man maatte famle sig frem efter. Under denne famlen 

 blev flere av gjenstandene fundne, men indredningens sammenhæi g og harmoni havde 

 man ikke faaet øie for. Naar nu gjenstandene var blevne synlige, saa siger man, at der 

 ikke var foregaaet nogen forandring ved værelset, der var intet nyt, thi den ene havde 

 under sin famlen havt den ene gjenstand i sine hænder, en anden en anden eller iredie 

 gjenstand. Men kemien, dette erkjendelsens lys, kan ikke tages bort uden skade. Og 

 dens øiemed er da opnaaet. 



