44 



TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



gjødning for hvede, græs, poteter, tobak o. s. v, I disse blandinger var 

 kalisaltene, for at de ikke paa grund af sin lettere opløselighed skulde 

 blive skyllede bort af regnvandet, overfort til tungere opløselige former, 

 som først efterhaanden kunde gaa over i opløst tilstand. Patentgjødnin- 

 gerne blev imidlertid en skuffelse; de var naturligvis ikke uvirksomme, 

 inen de virkede saa sent, at landmændene ikke vilde benytte dem. 



I England, hvor Liebig havde overdraget fabrikationen til et firma i 

 Liverpool, blev der i den sidste halvdel af 40-aarene anstillet omfattende 

 forsøg med hans hvedegjødning, sammenlignet med andre præparater, 

 navnlig ammoniaksalte. Man kom til det resultat, at mineralstofferne ikke 

 forhøiede jordens frugtbarhed, men at kvælstofnæringen gav større avlinger, 

 og at det saaledes maatte være kvælstofmangel, som var aarsagen til jordens 

 ufrugtbarhed. Og i det britiske agrikulturselskab blev det sagt, at Liebigs 

 mineraltheori var bleven altfor hurtigt antaget, og at den nu havde faaet 

 dødsstødet ved de omtalte forsøg. Naar m.an undtager indførelsen af 

 superfosfater, havde jordbruget ikke modtaget nogen forbedring fra kemien, 

 og det var en stor vildfarelse, naar man mente, at man skulde faa dygtige 

 landmænd ved at lære dem denne tvivlsomme videnskab. 



Imidlertid var peruguano, hovedsageligt efter Liebigs anbefaling, kommet 

 til anvendelse i Europa og havde en fortræffelig virkning. Denne tilskrev 

 man i almindelighed dens indhold af ammoniak, og der fulgte nu en tid, 

 hvor landmændene ogsaa paa kontinentet, navnlig J. A. Stöckhardt i 

 Tharand (1809—86) og E. Th. Wolff i Hohenheim (1818—96), opgav 

 mineraltheorien for kvælstoftheorien. 



Det saa ud til, at Liebig skulde blive slaaet af marken, men overbevist 

 som som han var om sine meningers rigtighed, vilde han ikke give sig. 

 Og der gik nu en lang møisommelig aarrække hen, som vi senere skal 

 høre, før han endelig vandt frem. 



Naar man nu, som vi alle ved, i de vanskelige krigsaar, vi har gjen- 

 nemlevet, hele verden over har lagt et meget stort arbeide ned i tilveie- 

 bringelsen af mineralske plantenæringsstoffer, saa har derigjennem Liebigs 

 ideer fra 1840-aarene faaet den mest glimrende opreisning; de staar endnu, 

 efter menneskealderes forløb, i fuld livskraft. 



VI. 



Liebig havde efterhaanden samlet om sig en meget betydelig stab af 

 videnskabelige medarbeidere, som væsentligt rekruteredes af hans, saavel 

 inden- som udenlandske elever, der navnlig efter laboratoriets udvidelse 

 strømmede til i stor mængde. Han havde i flere aar ladet foretage en 



