48 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



man, at dyret i de kvælstofholdige bestanddele af sit for kun har faaet 

 omtrent V5 af det kulstof, som det daglig bruger for at underholde aande- 

 drættet, og man ser, at skaberen i sin visdom har tilsat de øvrige ^5 i 

 form av kvælstoffrie bestanddele. 



Medens de kjødædende rovdyr kun spiser, naar sulten driver dem, saa 

 gaar de planteædende husdyr paa græs hele dagen lang. Deres organisme 

 formaar at forvandle overskuddet af næring til bestanddele af legemet. Alt 

 det blod, som dannes udover hvad der behøves som erstatning for forbrugt 

 stof, bliver til celler og muskler; det planteædende dyr bliver kjødfuldt og 

 fedt, medens rovdyrenes kjød er uspiseligt, seigt og senet. 



De græsædende dyr, som lever i vild tilstand, optager paa grund af 

 deres stærke bevægelse saameget surstof, at det er tilstrækkeligt til at 

 oxydere næringens kulstof. Men mangel paa bevægelse betyder det samme 

 som formindsket tilførsel af surstof, og naar man staldfodrer husdyrene, 

 strækker derfor ikke det optagne surstof til for at oxydere alt det kulstof, 

 som indeholdes i de kvælstoftVie næringsmidler; resten af kulstoff"et afsætter 

 sig i d3'ret i form af fedt. — Lader man et fedet dyr bevæge sig, frit 

 eller i arbeide, saa forsvinder fedtet igjen. 



Naar man betænker, at fedtdannelsen hos kjodæderne kun er meget 

 ubetydelig, men at man kan forøge planteædernes fedtmængde ved kvæl- 

 stoftVie næringsmidler, saa kan der ikke være nogen tvivl om, at disse maa 

 staa i et bestemt forhold til fedtdannelsen. 



De vigtigste kvælstoffVie næringsmidler har en saadan sammensætning, 

 at forholdet mellem deres indhold af kulstof og vandstof paa det nærmeste er 

 det sanmie som forholdet mellem disse to bestanddele hos fedtarterne; men 

 der er den forskjel, at kulhydraterne indeholder mere surstof end fedtarterne. 

 Ved udtræden af surstof maa derfor kulhydraterne kunne gaa over til stoff"er 

 af samme sammensætning som fedtarterne. — Det udtraadte surstof for- 

 lader legemet som kulsyregas og vand, og man ser, at der er en sammen- 

 hæng mellem fedtdannelsen og respirationen. 



Efter det her udviklede kan man inddele næringsmidlerne i to grupper, 

 kvælstofholdige og kvælstoftVie. De førstnævnte tjener til at danne blodet 

 og organerne, og de betegnes derfor som plastiske. De sidstnævnte tjener 

 til at underholde respirationen, og betegnes derfor som respirationsmidier. 

 Til den første gruppe hører dyrenes kjød og blod samt planternes ægge- 

 hvidestoft"er, til den anden henføres fedt, kulhydrater og alkoholiske drikke. 



Dette er i korthed det væsentligste af indholdet i første del. Man 

 forstaar bedst de overordentlig betydningsfulde fremskridt, som her er 

 gjort, naar man ser hen til de i 30-aarene blandt fysiologerne raadende 

 anskuelser. 



