1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 49 



Den anseede fysiolog Fr. Tiedeman.n (1781 — 1861), som dog paa ingen 

 maade var uden forstaaelse af kemiens og fysikens betydning, siger i sin 

 Physiologie des Menschen (1830), at man maa vogte sig for at ville for- 

 klare livet ud fra de kemiske love. De med livet forbundne blandings- 

 forandringer staar alle under herredømme af det organiske legemes kræfter, 

 og livets virkninger ligger udenfor kemiens umiddelbare omraade. 



Med hensyn til Liebigs opdagelse af kilden til den dyriske varme 

 maa det erindres, at allerede Lavoisier havde opfattet denne som følge 

 af en forbrændingsproces, som han tænkte sig foregaaende i lungerne 

 eller i blodet. Han var saaledes et godt stykke paa vei; men blandt 

 fysiologerne havde han kun faaet liden tilslutning. De forsøgte en tid at 

 forklare varmeudviklingen som en nervevirksomhed, eller ogsaa søgte de 

 dens kilde i musklernes kontraktion. — En af Liebigs kolleger i Giessen, 

 naturfilosofen J. B. Wilbrand, siger i sin Allgemeine Physiologie (1833), 

 at det saakaldte surstof ikke er det belivende ved aandningen; det kan kun 

 være luftens indhold af lys, som sætter aandedrættet i bevægelse. — Da 

 Berzelius i 1840 udgav sin dyrekemi (9de bind af hans lærebog), erklærede 

 han det for at være ganske ubekjendt, paa hvilken maade den varme ud- 

 vikles, som holder dyrenes legemstemperatur konstant trods afkjolingen. 

 Man kan ikke, fortsætter han, tilskrive den en kulsyredannelse i lungerne, 

 da disse ikke har høiere temperatur end legemets øvrige organer. — I 

 1842 betragtede G. C. Reich (1769 — 1848) den dyriske varme som et 

 arvestykke, ethvert levende væsen af den moderlige organisme faar med 

 paa veien. 



Som det næste fremskridt — vi medtager kun det væsentligste — er 

 at nævne fedtarternes dannelse af næringens kvælstoffrie bestanddele. 

 LiEBiG havde allerede før hans dyrekemi udkom, i sine Annalen givet en 

 meddelelse herom ; den blev oversat i de franske Annales de chimie et 

 de physique, • idet Dlmas tilfoiede en note. I denne bestrider han med 

 bestemthed, at dyreorganismen kan frembringe fedt af kulhydraterne. Han 

 paastaar, at dyrene, af hvilken art de saa er, ikke kan frembringe fedt 

 eller noget andet næringsstof, men faar al sin næring, det være sig kul- 

 hydrater eller fedt, fra planterne. Heraf udspandt sig da en længere strid, 

 om hvilket det vel kan være tilstrækkeligt at sige, at alle nu erkjender, at 

 LiEBiG her havde ret. 



Han havde i denne tid endnu et sammenstød med Dumas, som i sin 

 slutningsforelæsning ved École de médecine (20. aug. 1841) om dyrenes 

 og planternes livsvirksomhed havde udtalt anskuelser, som i mange, dog 

 ikke i alle, henseender faldt sammen med Liebigs. Forelæsningen blev 

 udgivet under titelen Essai de statique chimique des êtres organisés par 

 Vid.-Selsk. Skrifter. I. M. N. Kl. 1920. No. 8. 4 



