52 TH. HIORTDAHL. M.-N. Kl. 



Da Berzelius havde tilbragt sommeren 1845 i Karlsbad, skrev Liebig til 

 ham, paa foranledning av H, Rose, og bad ham om at reise hjem over 

 dessen; men Berzelius havde alt opgjort sin reiserute. 



I en af de faa aarsberetninger, som endnu kom fra Berzelius' haand, 

 havde han bl. a. indsat en note, i hvilken han besværede sig over, at Lie- 

 BiG benyttede sine elever til at korrigere ældre og erfarne kemikeres 

 arbeider, og han advarede eleverne mod saadan misbrug. Liebig saa 

 dette først i den franske oversættelse. Han lod notens franske tekst 

 trykke med store t3'per under titelen »Avis adresse par M. Berzelius à 

 ceux qui travaillent dans le laboratoire de Giessen«, og lod den opslaa 

 paa laboratoriet. 



VII. 



Om end Liebig i begyndelsen af 40-aarene hovedsageligt var optaget 

 af sine fysiologisk-kemiske arbeider, saa kunde han dog ved sin ualminde- 

 lige arbeidskraft og alsidighed samtidigt arbeide i en helt anden del af 

 kemien. — Man var omkring 1840 i England begyndt at bruge cyan- 

 kalium til galvanisk forsølvning. Liebig forstod straks, at den hidtil sæd- 

 vanlige fremstillingsmaade af dette præparat, smeltning af blodludsalt, var 

 lidet hensigtsmæssig, bl, a. fordi den medførte et altfor stort tab af cyan. 

 Han smeltede derfor (1842) blodludsaltet med potaske, hvorved tabet kun 

 blev omtrent det halve, ligesom processen blev lettere i udførelsen. Det 

 LiEBiGSKE cyankalium indeholder som bekjendt noget cyansur kali, der 

 imidlertid ikke hindrer dets tekniske anvendelse, og det var i almindelig 

 brug i lang tid. — Samtidigt studerede han cyankaliumet nærmere, og paa 

 dets forskjellige forhold til kobolt- og nikkelsalte grundede han en analyse- 

 methode, som vi alle kjender og har benyttet. 



Vi gaar nu tilbage til den fysiologiske kemi, hvor vi var bleven 

 staaende ved protein. — Den 'hollandske læge G. J. Mulder (1802 — 80), 

 siden 1840 efter anbefaling af Berzelius og Liebig professor i Utrecht, 

 havde i mange aar beskjæftiget sig med en af de vanskeligste grupper i 

 kemien, æggehvidestofterne, af hvilke han havde foretaget et betydeligt 

 antal elementaranalyser, og for hvis forskjellige led han havde opstillet 

 formler. Mulder har fortjenesten af først at have erkjendt, at æggehvide- 

 stoflferne dannes i planteorganismen, og at planternes æggehvid estoff'er 

 har lignende sammensætning og egenskaber som de dyriske. For alle 

 disse stoff"er havde han i radikaltheoriens dage som fælles radikal opstillet 

 en svovlfri substants, som han efter forslag af Berzelius^ kaldte protein. 



^ At benævnelsen protein skyldes Berzelius, har man faaet at vide af den ovenfor om- 

 talte, i 1916 udgivne brevveksling. 



