1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 53 



Han har ogsaa leveret en fysiologisk kemi, som udkom i to tyske over- 

 sættelser, hvis udgivtilse begyndte 1844. Aaret fer havde han meddelt 

 Berzelius, at han agtede at udgive en saadan, etter principer som var 

 mindre extraordinære end Liebigs; men den svenske mester syntes, han 

 burde se tiden an : Lad bare Liebig og Dumas faa lov til at løbe omkap 

 for at plukke de umodne frugter; det varer ikke længe, og om et par aar, 

 naar frugterne er modne, saa kan De tage dem. 



Da Liebig skrev sin dyrekemi, troede han ganske vist paa proteinet, 

 og han havde fuld tillid til Mulder, i særdeleshed da de af hans analyser, 

 som var blevne kontrollerede i Giessen, havde vist god overensstemmelse. 

 Imidlertid tog han sig for i 1846 at gaa arbeiderne nærmere efter, og han 

 begyndte med at gjentage Mulders forsøg ved at smelte kasein med kali. 

 Denne havde derved fremstillet to substantser, som Liebig imidlertid ikke 

 .kunde finde; han troede heller ikke, sagde han, at nogen anden kemiker 

 vilde finde dem, idet de kun var blandinger, hvis egenskaber vekslede 

 efter forsøgsbetingelserne. I løbet af denne undersøgelse opdagede han 

 selv derimod et særdeles vel karakteriseret krystallinsk produkt; det var 

 tyrosin. Heller ikke kunde han finde bekræftelse paa Mulders fremstilling 

 af et s. k. proteinbioxyd, og han mente overhovedet, at proteinet trængte til 

 en fornyet undersøgelse. En saadan kom ogsaa kort efter, idet N. L.-\- 

 SKowsKi, en af de russiske elever i Giessen, viste, at man ikke kan faa 

 frem et svovlfrit produkt, som har de for protein angivne egenskaber. — 

 Protein som æggehvidestoffernes fælles radikal er forlængst gaaet i for- 

 glemmelse, men navnet proteinstoffer bruges endnu. 



Mulder var rasende fornærmet, han sendte Liebig et formeligt trusels- 

 brev og lod det efterfølges af en brochure, som udkom 1846 i tysk over- 

 sættelse; den var paa 169 sider. Han paastod, at Liebigs hensigt var at 

 forringe hans videnskabelige fortjenester og tilegne sig selv dem, saaledes 

 som han bestandigt har pleiet paa den skamløseste maade at nedsætte en- 

 hver, som havde en anden mening end han; han havde endogsaa forgrebet 

 sig paa den ærværdige Berzelius. Til denne skrev han kort efter at bro- 

 churen var udkpmmet, x-at Liebig skal og maa holde op med at dræbe 

 videnskabsmeendene; jeg skal tvinge ham dertil. Han er det mest ond- 

 sindede væsen jeg kjender« K 



' Medens Mulder endnu befandt sig i god forstaaelse med Liebig, skrev han — det 

 maa siges til hans ære — som det ser ud til med dennes samtykke, i julen 1844 til 

 Berzelius og bad ham paa det mest indtrængende om at lade det komme til for- 

 soning med Liebig. Hvis jeg havde troet, at der ikke vilde kunne rettes paa denne 

 affære, saa vilde jeg have glemt Deres ædle karakter, og jeg vilde have glemt, at 

 Liebig nok kan være opfarende, men ikke er ondsindet. Saa skrev Muldek dengang; 

 men tonen var to aar efter bleven en helt anden. — Berzelius lod forovrigl henven- 

 delsen blive ubesvaret. 



