1920. No. 8. JUSTUS LIEBIG. 65 



allerede for længere tid siden havde bragt i handelen og tjent en formue 

 paa et af sure fosfater og natriumbikarbonat bestaaende bagepulver. Lie- 

 BiG vilde imidlertid ikke bruge det sidstnævnte salt, fordi kornets natur- 

 lige salte er kalisalte og ikke natronsalt, men der var den vanskelighed, 

 at kaliumbikarbonat, som det laa nærmest at bruge, kostede mindst det 

 firdobbelte. Den smarte amerikaner, som var bedre forretningsmand end 

 hans lærer, havde vistnok ikke fundet betænkelighed ved anvendelsen af 

 det billigere bikarbonat, men Likbig vilde have kali i sit pulver, og han 

 omgik vanskeligheden ved at tilsætte klorkalium. Da nu Liebig efter 

 mange forsøg endelig havde faaet sit pulver færdigt, overdrog han tilvirk- 

 ningen til fabrikanterne Zimmer i Mannheim og Marquart i Bonn. Han 

 havde store forhaabninger om sin opfindelse og skrev endog til Zimmer, 

 at, hvis det gik som han mente, saa vilde verdens sodafabrikation maatte 

 fordobles. Man havde beregnet sig en billig provision, og da Zimmer 

 gjorde op med ham for det første aar, kom der paa hans part omtrent 

 80 Thaier, aaret efter fik han kun tiendedelen af denne beskedne sum, og 

 samtidigt meddelte fabrikanten, at nu vilde han slutte med det. Dette var 

 altsaa atter en skuftelse. Bagepulveret bruges nu kun lidet, især til kager eller 

 deslige, og eftersom man har gaaet frem i kjendskabet til gjær og dens be- 

 handling, har man fundet, at brødet bliver bedst, naar det hæves med gjær. 



Han forsøgte sig ikke alene som bager, men ogsaa som kok. 1 1865 

 offentliggjorde han en meddelelse om en ny suppe for spædbarn, frem- 

 stillet af melk og hvedemel, saaledes at den havde samme forhold mellem 

 bloddannende og varmegivende næring som morsmelken. For at binde 

 melets sure reaktion tilsattes lidt kaliumkarbonat, og for lettere at faa op- 

 løst dets stivelse blev det blandet med noget malt. To af hovedstadens 

 mest anseede læger prøvede suppen i sin praxis og anbefalede den paa 

 det allervarmeste. Den er imidlertid ikke kommet i almindelig brug, fordi 

 at tilberedningen er omstændelig og kræver en noiagtighed, som de fær- 

 reste husmødre eller kokker kan afse tid til. 



Det er allerede nævnt, at Liebig i sin afhandling om kjødvædsken 

 (1847) havde givet meddelelser om kjødets tilberedning samt om kjød- 

 extrakt. I 1854 blev en ung engelsk dame, som var gjæst i hans hus, 

 meget alvorlig syg, og lægen erklærede, at hun maatte have let fordøielig 

 bloddannende næring. I den anledning forsøgte han at tilberede en kjød- 

 suppe, som ogsaa viste sig særdeles hensigtsmæssig. Han udtrak det fin- 

 hakkede kjød med koldt vand tilsat med nogle draaber saltsyre, og be- 

 holdt derved i suppen æggehviden og andre bestanddele af kjødet. — 

 Angaaende kjodextrakt havde han i Chemische Briefe (1859) gjort op- 

 mærksom paa, hvorledes der i lande med store flade, græsbevoksede 



Vid.-Selsk. Skrifter. I. M.-N. Kl. 1920. No. 8. 5 



