66 TH. IIIORTDAHL. M.-N. Kl. 



Strækninger, hvor en masse dyr færdes i vild tilstand, gaar tilspilde store 

 mængder kjod, som det vilde være ønskeligt at lade Europas befolkning 

 faa godt af. Man havde nok forsøgt at tilberede kjødextrakt; men da man 

 havde staaet i den urigtige mening, at kjødsuppen var saa meget kraftigere, 

 jo lettere den ved afkjøling stivnede til gelé, indeholdt de bouillontabletter^ 

 som gik i handelen, næsten bare lim. En ingeniør fra Sydamerika, som 

 havde læst dette, kom til ham i 1862 og bad om oplysninger om den 

 rigtige fremgangsmaade, og efter at have faaet et praktisk kursus hos 

 Pettenkofer reiste han hjem igjen og fik nogle rigmænd til at grunde 

 et selskab i Fray-Bentos (1863). Fabriken blev sat under bestyrelse 

 af en af Liebigs tidligere assistenter, og han selv i forbindelse med Pet- 

 tenkofer skulde føre kontrol med produkterne. Under denne forudsætning, 

 og paa betingelse af, at prisen ikke skulde overstige trediedelen af den 

 daværende, fik selskabet tilladelse til at benytte Liebigs navn. Fabriken 

 gik saa godt, at den meget snart gik over til et kapitalstærkt aktieselskab, 

 Liebigs extract of meat company, med sæde i London samt raadighed 

 over en halv million hektarer land. Liebig blev 1865 ansat som chef for 

 selskabets kemiske departement, med aarlig gage af 1000 £, hvorhos han 

 for udviste tjenester fik udbetalt 5000 £. Denne gang endelig havde han 

 havt lykken med sig, og han var meget fornøiet. 



For fuldstændigheds skyld bør det maaske nævnes, at han i 1863 

 blev anmodet om at komme til Berlin som Mitscherlichs efterfølger; om 

 han end saaledes fik opreisning for den unaade, han længe havde staaet i 

 der, saa modtog han dog ikke kaldelsen. 



Liebig reiste noksaa meget. I de første ungdomsaar i Giessen var 

 der endnu ikke jernbaner, og da blev det mest mindre ferieturer sammen 

 med Wöhler, som havde lagt sig til en bekvem reisevogn. Men senere 

 gik det oftere paa; i ^o- og 50-aarene var han flere gange baade i Eng- 

 land og Frankrig, ogsaa i Italien, men efter knæskaden i 1859 reiste han 

 ikke til udlandet mere end en gang. Det var i 1867, da han var bleven 

 opnævnt til at repræsentere de sydtyske stater ved verdensudstillingen i 

 Paris, hvor han var præsident i en af juryens grupper. Han havde vist- 

 nok, især af helbredshensyn, betænkeligheder; men da han havde gjen- 

 nemgaaet udstillingen, som langt overtraf alt det han før havde seet, ang- 

 rede han ikke paa det. Imidlertid deltog han saagodtsom ikke i de offi- 

 cielle festligheder. Under en samtale med Dumas spurgte denne om 

 grunden til, at han i sin tid sluttede med at arbeide i den rene kemi og 

 gik over til den fysiologiske. Liebig nævnte ikke den virkelige grund, 

 han, som det vil erindres, havde opgivet for Berzelius, men gav sin 



