68 TH. HIORTDAHL.: JUSTUS LIEBIG. M.-N. Kl. I92O. No. 8. 



Imidlertid udbrød krigen med Frankrig i 1870, hvis udfald vi alle 

 kjender. Liebig tænkte med bekymring paa sine franske venner, og han 

 benyttede den indflydelse, han raadede over, til at skaffe dem og deres 

 familier nogen lettelse og være dem til hjælp og bistand. — Efter krigen 

 iioldt han i akademiets første møde i 1871 en tale, i hvilken han udvik- 

 lede, at seiren var vundet ved kundskab og videnskab, paa lignende maade 

 som naturvidenskab, medicin og landbrug skyldte de videnskabelige me- 

 thoder sin fremgang. Han mente, at videnskaben nu ogsaa burde kunne 

 bane veien for en paafølgende forsoning. Idet han mindede om, hvor- 

 meget han for sin del skyldte de franske videnskabsmænd, ønskede han, 

 at begge folks bedste kræfter maatte kunne mødes i samarbeide paa viden- 

 skabens neutrale grund og lidt efter lidt dæmpe bitterheden. 



I begyndelsen af 1873 kom sygdommen igjen, og han afsluttede sit 

 virksomme liv den i8de april. 



En tid før havde han skrevet til Reumng, at han ikke havde nogen 

 religiøse bekymringer om den taabelige frygt, hvad der bliver af os, naar 

 vi dør. Dette skyldte han sin beskjæftigelse med naturen og dens love. 

 Han fandt, at alting var ordnet saa uendelig vist, at han paa ingen maade 

 tænkte paa spørsmaalet om, hvad der bliver af os efter døden. Det som 

 der bliver af os, er sikkerlig det bedste, og i den henseende følte han sig 

 ganske tryg. 



Trykt 13. januar 1921. 



