2 A. W. BRØGGER. M.-N. Kl. 
må det erkjendes, at de få samlede fund, der findes, ikke ved sine fund- 
omstændigheder byder tilstrækkelig garanti til, at man kan benytte dem 
som udgangspunkt for dateringer. Det er da ikke til at undres på, at 
der bestandig har været udtalt en viss tvil angående berettigelsen av en 
norsk yngre stenalder, når man har seet fundene i lys av de rige danske 
og svenske!. Efterhänden som materialet imidlertid er vokset til en vir- 
kelig betydelig størrelse, er det blevet muligt at ta spørgsmålet op til be- 
handling påny. Selv det fattige materiale i arkeologien kræver forklaring 
og nærmere udredning. 
Det er nu særskilt det for en tidligere anskuelse så vanskelige spørgs- 
mål om gravene, som bl. a. har ført Dr. A. M. Hansen til i sit arbeide 
»Landnäm« (Kristiania 1904) at anta, at ingen fast bosætning er begyndt 
i Norge før med bronzealderen, hvorfra grave i større antal findes. Det 
er i et arbeide som nærværende, der har til hensigt at opta stenalders- 
studierne i vort land, nødvendigt at gjennemgå de punkter i den arkeolo- 
giske bevisførsel, der har ført dr. Hansen til denne antagelse. 
Dr. Hansens arkeologiske slutninger angående stenalderen er i det 
væsentlige følgende: Stenalderen i Norge repræsenteres av »Nestvetkul- 
turen« og dens bopladse?. De mange enkeltfund skriver sig fra andre 
kilder. M. h. t. kronologien for denne opfatning av norsk stenalder, er 
efter dr. Hansens mening »Nestvetkulturen« i det store og hele samtidig 
med de store stengraves tid i Danmark og Sverige. Etnologisk skulde denne 
kultur være at henføre til et anarisk folkefærd, mens den ariske befolkning 
efter dr. H. først kommer til Norge med bronzealderen. — De arkeologiske 
punkter, hvorpå denne hypotese støttes, er følgende: 
1. Fast bosætning kan først antas at begynde med gravformerne. 
»De løse fund beviser ikke noget avgjørende.< [p. 99.] 
2. Den fuldstændige mangel på sikre gravfund fra yngre stenalder, 
eller rettere av skandinaviske typer (dysser osv.) må bevise, at fast bosæt- 
1 Betegnende i denne henseende er en udtalelse i 1879 av arkeologen Vilh. Boye i anled- 
ning av Årsberetning fra foren. til norske fortidsmindesmærk. bevaring 1878. (,Ar- 
keologiske meddelelser" I. 22.): „Selv oldsager fra stenalderen optræder nu forholdsvis 
hyppig i Norge og i denne henseende maa vel særlig mærkes de fund af tilhuggerverk- 
steder, som i de senere aar er komne frem. Det blir vel ligefuldt fremdeles et stort 
spørgsmaal om man kan sige, at en stenalder har hersket deroppe, saalænge der ikke er 
gjort paalidelige fund af gravsteder fra denne periode. De norske stensager — her er 
ikke talen om de arktiske — skyldes vel stammer, der fra Sverige for jagtens skyld 
u 
have foretaget streiftog ind i nabolandet uden at tage blivende ophold der. — 
to 
Jeg ma allerede her gjøre opmærksom pa, endskjønt det vil fremgå av det efterfølgende, 
at dr. H. mener noget andet med ,Nostvetkultur“ end jeg i mit skrift ,Øxer av Nos- 
tvettypen“, idet dr. H. indenfor dette begreb indeslutter hele Norges stenalder, mens jeg 
begrænser det til at gjæide den ældre del av denne. 
