6 A. W. BROGGER. M.-N. Kl. 
av denne anskuelse. Som det nu av de mere omfattende undersogelser 
fremgår, henføres de nævnte gravei Jylland til en sidste del av stenalderen, 
idet de begynder i den tyknakkede øxetypes tid og strækker sig gjennem 
hele den senere del av yngre stenalder. For Jyllands vedkommende antar 
dr. Miller, at de her skriver sig fra en anden folkestamme, end den, der 
har bygget de store stengrave. Det er derfor av 1) geografiske, 2) krono- 
logiske og 3) muligens også etnologiske grunde usansynligt, at det syd- 
lige Norge skulde ha modtat netop denne gravform. 1) Geografisk har 
enkeltgravene en udbredelse, der ikke endnu kan ansees bragt på det rene 
i alle sine detaljer. For Jyllands vedkommende har S. Miller git en 
oversigt!. Ingensteds er de så detaljeret studerede som her og med et så 
udmærket udbytte. For Schleswig-Holsteins vedkommende er de samlede 
av J. Mestorf?. (Gräber unter Bodenniveau). Fra Meklenburg kjendes 
enkelte ved Beltz’s undersøgelser?; de kaldes her tillige »Flachgräber«. 
Påviste er de også fra Pommern* og Brandenburg’. Særlig fra Ucker- 
mark har H. Schumann® git en oversigt. Rhinegnene synes også at 
besidde denne gravform. Herfra kjendes de ved dr. Koehls arbeider; 
ogsa dr. Reinecke har git bidrag. 
Man kan nu efter de nyere tyske undersogelser vistnok gå ud fra, 
at den omhandlede gravform egentlig repræsenterer et ikke-germansk 
element, idet den findes både blandt båndkeramikens og snorkeramikens 
grave i Mellem-Europa. De nærmere forhold her er oplyst av flere, skar- 
pest av Kossinna i Z. f. E. 1902. Området for gravformen, Jylland og 
Nord-Tyskland, synes ikke at tale for nogen overførelse til det sydøst- 
lige Norge, især da formen ikke er kjendt fra øerne eller Sverige. Muli- 
gens kunde Jæderen og vestlandet ha modtat formen i seneste stenalder. 
Gustafson antar også i nævnte skrift overførelse fra Jylland. Kun må 
det erindres, at man her har med en gravform at gjøre og dertil altså efter | 
al sansynlighed også med et andet folk. 2) Kronologisk optar den 
behandlede gravform et tidsrum fra den tyknakkede øxetypes tid og 
ud hele stenalderen. Selv om gravformen derfor fandtes, vilde den 
da i virkeligheden kun udfylde et mindre, siste, avsnit av Norges stenalder 
og altså ikke kunne sies at være den norske gravform istenalderen. San- 
synligt er det da også, at hellekisten vil findes almindeligere, end hidtil 
kjendt i Norge. Vi vilde da få en blanding av skandinaviske former og 
! Ab. f. nord. Oldk. 1898, Pr 157: 
? Mitteilungen d. Vereins 1892, p. 8. 
3 Meklenburgische Jahrbücher 64 og 66. 
* Götze Neolitische Studien i Berliner Verhandl. 1900, p. 146. 
5 Brunner i Archiv f. Anthropologie XXV. 
6 „Die Steinzeitgräber d. Uckermark,“ 
