1906. No. 2. STUDIER OVER NORGES STENALDER. 7 
enkeltgrave, der skulde forklares ud fra etnologiske forhold (3). For 
sädanne antagelser har man jo rigtignok intet holdepunkt hverken for eller 
imod. Men sees hen til det geografiske moment og erindres det, at det 
er usansynligt, at gravformen skulde vaere kommet ind med en invasion 
av en fremmed stamme i slutningen av stenalderen, vil sansynligheden for 
den antagelse, at den norske stenalders gravform har været en udvikling 
av den jydske enkeltgrav, avta. Og på den anden side er der mere rime- 
lighed i den anden hypotetiske antagelse, som er gjort nedenfor, at sten- 
aldersgravformen i Norge har været en lokal-udvikling av den aller ældste 
europæiske gravform, fastholdt her på grund av fattige forhold. Muligt er 
det, at den gravform, der i de sydlige dele av Tyskland og Jylland kaldes 
enkeltgraven, er en levning herav — dr. Almgren synes at udtale dette 
i Sveriges forntid sp. 375. Dog synes dette tvilsommere. I alle tilfælde 
er enkeltgraven ganske utvilsomt i det nævnte sydlige område tilhørende 
en sen del av stenalderen, mens begravelsesformen fra danske avfalds- 
dynger, Gullrumbopladsen o. s. v. er ældre. Sansynligt er det vel, at 
enkeltgraven er en indført form — men da hvor langt sydfra, og fra 
hvilken kulturperiode og område? Herpa vil der først kunne svares, når 
de tyske arkeologers påbegyndte diskussion om den neolitiske kronologi i 
Tysklands forskjellige dele er avsluttet. 
Omend den i Norge under stenalderen benyttede gravform ikke vil 
findes at stemme med den jydske enkeltgrav, er det dog klart, at den bør 
findes i en eller anden form, der må være forskjellig fra de almindelige 
skandinaviske megalitgrave. Om der tillige er nogen berettigelse i den 
ovenfor udtalte tvil om overførelse av gravformer, skulde man heri ha et 
fingerpeg for en anden anskuelse, der nedenfor — rent hypotetisk — skal 
fremsættes. 
De senere arkeologiske forskninger har som bekjendt bragt på det 
rene, at den ældste begravelses-skik over Europa har været at lægge liget 
ned under flad mark uden ceremonier. Fra neolitisk tid i Norden kjendes 
her et par særdeles interessante fund. — I Ertebølledyngen i Danmark fandtes 
et skelet nedgravet i dyngen (Affaldsdynger p. 79); dog advarer dr. C. 
Neergard (Il. c.) mod at trække nogle yderligere slutninger av fundet; også i 
enkelte av de øvrige dynger fandtes rester av menneskeskeletter. Særdeles 
interessant er også fundet på Gullrumbopladsen på Gotland, hvor Hans- 
son! forefandt et skelet, der tydeligt var nedgravet, ca. 30 cm. under 
daværende overflade, og antagelig på samme tid som dyngen beboedes. 
1 Svenska Fornminnesför. Tidskr. Io, p. 5. Montelius: Statens Historiska Museum. 
Stockh. 1901, p. 14. 
