8 A. W. BRØGGER. M.-N. KI. 
Fra Småland kjendes nu også nogle særdeles interessante fund, der imid- 
lertid har en anden karakter i detaljerne end disse nævnte, dog således 
at de tydelig hører til samme gruppe. De er beskrevne av C. Wibling!. 
Under flad mark blev her påtruffet grave med stenaldersredskaber, der 
delvis tilhørte ældre neolit; nogle skeletter blev ikke fundne; rester av 
brænding fandtes, men ikke således at dette skulde tyde på ligbrand. 
Det er vel snarere rimeligt, at der har været skeletter, men at jord- 
bundsforholdene som sædvanligt ikke har ydet gode nok betingelser for 
bevarelse av disse. Overensstemmende med udviklingsgangen og på grund- 
lag av disse få, fattige fund har dr. O. Almgren udtalt?: »Detta enkla 
nedgräfvande 1 jorden år säkerligen det allra äldsta begrafningssåttet; ock 
vi ha också åtskilliga spår dåraf från stenåldern, i synnerhet i de trakter, 
dår de stora stenkammar-grafvarne blefvo kånda först i sin yngsta form 
(hällkistorna).« Uagtet endnu intet avgjørende bevis kan fremlægges, vil 
jeg derfor under henvisning til det anførte hypotetisk opta den ansku- 
else, at den norske stenaldersgravform bør formodes at ha været en 
„survival“ efter den ældste gravskik at legge liget ned uden synderlig omhu 
under flad mark — vel i nærheden av bostedet. For dette taler: 
at stenalderen i Norge gjennemgående viser en større fattigdom i sammen- 
ligning med de øvrige danske og svenske forhold, hvilket skulde for- 
klare, at så aristokratiske gravformer som dyssen og jættestuen ikke 
har fundet vei hidop undtagen rent særskilt en enkelt gang; 
at denne gravform i ikke uvigtige fund foreligger fra svenske fund, der 
synes at antyde den samme fattigdom som i Norge. 
Dernæst vil det, når man ser hen til muligheden for bevarelsen av 
sådanne fund, bli endnu rimeligere, at denne gravform ikke er forefundet 
her i Norge, hvor undersøgelserne av sagkyndige arkeologer er i for- 
svindende mindretal mod de talrige fund, hvorom ingen oplysninger fore- 
ligger. For det første må da peges på, at grave av sådan type efter alt 
at dømme har været beliggende under flad mark. Allerede dette moment 
1 „Ymer.“ 1897, p. 189: Ulföfynden. — Wibling antar her p. 193, note 2, forbindelse 
mellem Ulfø-gravene og den jydske enkeltgrav. Jeg henviser til ovenstående bemærkninger 
herom og skal her kun tilføie, at mens den jydske enkeltgrav — som allerede nævnt — 
efter al sansynlighed er en udvikling av en tysk gravformisen neolitisk tid, for hvilken 
der ikke haves nogen udviklingsrække bragt på det rene, er den gravform, som her 
menes og behandles, en fra ældre tider nedstammende, hos fattigere lag av befolkningen 
bevaret form, der muligens har modtat nogen omformning. Jeg nævner også i forbin- 
delse med disse fund, endskjønt oplysningerne er svage, et fund fra Meklenburg, nævnt 
av Beltz i Meklenb. Jahrb. 63, p. 9: en øx av typen S. M. 24 fra stenalderen fundet 
i en grav med skelet ,in hockernder Lage". 
? „Sveriges fasta fornlämningar“ p. 36. 
